# Заросли ковилою...

Иван Кузьмич Андрощук

***

Заросли ковилою кам╕нн╕ потр╕скан╕ плити,

Сизо мр╕╓ бур'ян, мов туман св╕танковий пливе.

Це дорога з дор╕г, по яких вже не треба ходити,

Це дорога до м╕ста, в якому н╕хто не живе.


Вже багато стол╕ть не торкався до не╖ стопою

Подорожн╕й, що йшов в╕дкривати далек╕ св╕ти.

Ця дорога давно перестала вже бути собою,

Це - колись повнолюдний, давно пересохлий пот╕к.


Т╕льки ╕нод╕ кроки ╖╖ серед ноч╕ розбудять,

╤ дорога з╕тхне, наче мертв╕ в╕три пролетять.

То з далеких кра╖н повертаються стомлен╕ люди,

Що забули вернутись додому тод╕, за життя.