# В╕зьми мо╓ серце з собою

Иван Кузьмич Андрощук

Зрони сво╖ сльози на роси

Зд╕йми сво╖ оч╕ до неба:

Вже вицв╕ли хмари над степом.

Лети. Почина╓ться ос╕нь.


Прощальним пром╕нням з╕гр╕т╕,

Збираються гуси на плесах:

Неначе ╤васик-Телесик

У вир╕й збира╓ться л╕то.


Ти в небо знялась над╕ мною,

Останн╕м польотом щаслива:

С╕кли тебе зради ╕ зливи,

А ти залишилась весною.


Тв╕й погляд, неначе кр╕зь грати,

Зове мене смутком ╕ болем.

В╕зьми мо╓ серце з собою,

А я залишусь помирати.