# Мандри слiдами Гуллiвера

Сергей Петрович Гитлодеев

"Вашi мертвi вибрали мене..."


Джеймс Мейс, укра§нський iсторик американського походження


Подорож до деяких кра§н свiту, описаних Лемюелем Гуллiвером,здiйснена автором 300 рокiв по тому не з власно§ волi, а через збiг житт╓вих обставин.


Роздiл I. Коротка розповiдь автора про себе та обставини, що спонукали до подорожi. Перша подорож морем i непередбачувана хвороба. Автор опиня╓ться на невiдомому островi в лiкарнi, потiм у в"язницi. Несподiваний порятунок.


Не бажаючи обтяжувати читача подробицями власно§ бiографi§, яка ╓ доволi пересiчною для свого часу, до того ж нiяк не пов"язана з об"╓ктом мо§х дослiджень - кра§ною, описання яко§ я не знайшов в жодному довiднику - друкованого чи електронного формату - намагатимусь подати лише тi факти з мого життя, що якимось чином стосуються подальшо§ розповiдi.

Народився i здобув середню освiту я в Харковi. Не маючи особливих здiбностей до жодно§ з наук, а також батькiвських зв"язкiв у освiтянських сферах, поступати до вищого навчального закладу навiть не намагався, отже мав прямувати до лав збройних сил - на той час ще Радянських, потiм кiлька рокiв вiдпрацював на заводi, котрий успiшно сконав на початку дев"яностих. Пошуки бодай яко§сь гiдно оплачувано§ роботи у рiдному мiстi виявилися марними, проте багато харкiвсько-б╓лгородських фiрм пропонували працю на безкра§х теренах Росi§, головним чином в Сибiру або Тюменськiй областi, не вимагаючи вiд заробiтчан високо§ квалiфiкацi§. Саме на одну з таких працював я майже без вiдпусток три роки поспiль, доки не стало змоги купити власну квартиру. Потiм - одруження, кiлька рокiв щасливого сiмейного життя, кiлька мiсяцiв життя, схожого на пекло, розлучення з роздiлом майна i невеличка "парубоцька гостинка",оздоблена комп"ютером з iнтернетом - от з чим зустрiв я середину першого десятилiття двотисячних рокiв. На життя можна було непогано заробляти, наймаючись до городян на ремонтнi роботи: що б там не казали, а добробут поступово зростав, i давали ладу сво§м оселям майже всi верстви населення. Роботи, що ми на них пiдряджалися, були важкi i здебiльшого шкiдливi, але i оплачувались добре. Менi, не обтяженому витратами на сiм"ю, вистачало працювати кiлька днiв на мiсяць: я мiг собi дозволити винайматися лише на тi роботи, за якi добре платили i не спокушатися на пiдряди сумнiвнi або наперед малоприбутковi. Харчi були дешевi, комiрне за мiй малогабаритний барлiг просто смiшне, вживання горiлки через проблеми з алкоголем я остаточно припинив ще працюючи у "вiдрядженнях".Одне засмучувало - у тридцять п"ять рокiв не мав я анi трудового стажу, анi посвiдчення хоч про такий собi фах, хоча фактично опанував багато професiй, особливо будiвельних. Час вже було думати про майбутню старiсть. Щоб отримувати принаймнi мiнiмальну пенсiю,- мiркував я - доведеться офiцiйно вiдпрацювати рокiв зi двадцять - отже на роботу треба буде влаштовуватися назавжди. Невiдворотнiсть цi╓§ подi§ пригнiчувала тим сильнiше, чим бiльше я купляв газет з оголошеннями про роботу i дiзнавався про умови працi i заробiтну платню на батькiвщинi. Тому, протягом майже всього часу перебування вдома, мене не полишала думка законтрактуватися на роботи ще на кiлька рокiв. Якщо в дев"яностi, хоча й цiною великих зусиль, можна було заробити на купiвлю житла, то тепер, коли всюди суцiльне зростання, рiвень оплати працi зрiс в рази, а мо§ потреби так само пропорцiйно зменшились, чому б не забезпечити собi матерiальну пiдстраховку, щоб можна було не триматися за огидну роботу, або навпаки працювати там, де самому цiкаво, не зважаючи на розмiр платнi. Тiльки стало б здоров"я вiдробити хоча б пару-трiйку рокiв. Отже, я дедалi бiльше почав придiляти увагу оголошенням про роботу не в сво╓му мiстi, а за межами кра§ни. Звiсно, бiльш вабила заробiтками ╢вропа, але надiйнiшою здавалася Росiя. Я без поспiху та переплат виправив собi закордонний паспорт, що в будь - якому разi мав знадобитися. Через всi вiдомi менi соцiальнi мережi я - не з метою пошуку конкретно§ людини, а, швидше, з просто§ цiкавостi набрав свою вiйськову частину, де проходив дiйсну службу. Знайшов електронну адресу свого одноармiйця Влада Кудряшова, що родом був iз Владивостока - зав"язалася переписка, яка нi до чого не зобов"язувала. Виходячи з листiв, вiн став неабияким начальником у тамтешньому морському пароплавствi, навiть запрошував до себе при нагодi. Я спочатку такi прояви ввiчливостi за щось серйозне не сприймав, та, коли у вiдповiдь на опис сво§х пошукiв роботи отримав мав вiд товариша майже офiцiйне запрошення до працi i запевнення, що анi синiй паспорт, анi вiдсутнiсть будь-якого досвiду у галузi мореплавства на завадi не стануть - дуже зацiкавився такими заробiтками. Дiстатися тихоокеанського узбережжя треба було, звiсно, за сво§ грошi, але там всi органiзацiйнi клопоти брав на себе мiй колишнiй сержант, а тепер посадовець торгового флоту. Остаточно вирiшивши ризикнути, я зiбрав необхiдну суму грошей на квиток та непередбаченi витрати - для цього довелося працювати пару мiсяцiв без вихiдних i не лише зi сво╓ю бригадою, а хапаючись за будь-якi замовлення. Ще певну сума потрiбно було залишити батькам, доручивши §м оплачувати щомiсяця комiрне за мою кiмнату. За кiлька мiсяцiв я планував вислати зароблених грошей через банк. Вiдтак, залишаючи рiдне мiсто в навеснi 2007 року, я був впевнений, що забезпечив собi надiйнi"тили", а також сподiвався на доволi безхмарне майбуття, що його забезпечать менi заробленi грошi. Тижнева подорож залiзницею мене не втомила, навпаки, пiсля "авралiв" на заробiтках та "цейтноту", що неодмiнно супроводжу╓ будь-який вiд"§зд, я мав спокiйний перепочинок , навiть знаходився час читати книжку, що §§ забув сусiд по купе, сходячи в Тюменi.

Прибувши до Владивостока, я доволi швидко за адресою знайшов помешкання свого старого товариша. Пам"ятаючи сумний досвiд багатьох сво§х колег по заробiтчанству, я мав з собою таку суму грошей, яко§ б вистачило на зворотнiй квиток додому. Проте мо§ найгiршi страхи, на щастя, не здiйснилися - друг, побачивши мене, не зрiкся жодно§ з сво§х обiцянок. Жив вiн дiйсно заможно, мав у престижнiй новобудовi п"ятикiмнатну квартиру, де для його сiм"§ - був вiн одружений, виховував двох дiтей - вистачало простору. Пiсля кiлькох годин армiйських спогадiв та балачок про життя перейшли до головного - умов мого працевлаштування. З мо§м досвiдом мореплавства - а його не було взагалi - i впливом, що давало його службове становище - вiн був хоча й великий, але не безмежний - я мiг розраховувати вийти в море лише матросом на заре╓строваному в невiдомiй далекiй кра§нi суднi за контрактом, який в жодному судi не визнають правочинним. На покращання умов працi можна було сподiватися щонайменше за пiвроку - якщо я на тодi ще волiтиму працювати в цiй галузi. Зате протекцiя старого друга гарантувала менi отримання заробiтно§ платнi без затримок та ошукання. Взагалi, умови трудового договору не дуже вiдрiзнялися вiд тих, за якими я проробив всю молодiсть на теренах Схiдного Сибiру. Зарплатня, щоправда, передбачалася трохи бiльшою, але ж не в рази, та задкувати було запiзно. Я вiдмовився вiд не дуже нав"язливо§ пропозицi§ квартирувати до вiдплиття у мого тепер вже прямого керiвника, проте зголосився скористатися його службовою автiвкою , яка наступного ж дня вiдвезла мене в Находку, де я зайняв лiжко-мiсце в гуртожитку. Вже за 2 тижнi менi зателефонували i надали iнформацiю про призначення. Суховантаж "THE HOPE" пiд лiберiйським прапором з капiтаном-росiянином i росiйськомовним екiпажем з рiзних кра§н СНД вирушив з порту Находки 11 квiтня 2007 року, взявши курс на Шанхай. Робота матросом на суднi виявилась фiзично набагато легшою за ту, до яко§ я звик, щоправда вiльного часу фактично не було: перепочинок мiг обiрватися будь-яко§ митi за наказом капiтана, або будь-кого зi корабельно§ старшини. Мо§ ж колеги - матроси митт╓во охрестили мене "дiдом" бо були за мене чи не вдвiчi молодшими. Але перейматися тим було б недоречно - я знав на що йду, починаючи фактично з нуля трудову "кар"╓ру". На морську хворобу я не страждав, ставлення з боку команди було доброзичливе, на берег у звiльнення в свою чергу я не сходив, вважаючи за краще для себе заощадити кiлька зайвих доларiв, нiж роздивлятися дешевi закутки портових мiст. З Шанхая ми пiшли на Манiлу, де, завантажившись, простояли бiльше тижня, вичiкуючи погоди. Далi судно мало з заходом в деякi порти Мiкронезi§, йти на Соломонови острови, а потiм до Ново§ Зеландi§. Пiд шаленим тиском судновласника, якому простiй ставав у крулгеньку суму, наш капiтан занадто поквапився вийти з порту, сподiваючись оминути циклон, що насувався вiд берегiв Iндонезi§. Протягом двох днiв морське щастя, здавалося, було на нашому боцi, але надвечiр третього шторм нас таки наздогнав, i майже двi доби судно наше було фактично некерованим. Лише впевненiсть та професiоналiзм команди зберегли можливiсть продовжувати подорож пiсля того, як негода вщухла. Нас вiднесло далеко на пiвнiчний схiд вiд маршруту, отже наш завчасний вихiд в море лише збiльшив вiдставання вiд графiка, а це означало, що на добрi премiальнi годi сподiватися. Вся команда була виснаженою i роздратованою. I саме в цей час, як на грiх, я вiдчув у себе ознаки лихоманки. Внаслiдок переохолодження i тяжко§ працi захворiли ще кiлька членiв команди, але у них криза минула менш нiж за добу. Я ж лежав у каютi, що §§ зробили медпунктом, вже третiй день поспiль, маючи температуру бiльш сорока градусiв i жодних ознак оздоровлення не спостерiгалося. Всi цi подi§ спливають в мо§й пам"ятi наче крiзь марення, я тiльки пригадую якiсь настанови вiд капiтана, якi запам"ятати я був не в змозi, а потiм сходження на берег, коли мене вели дво╓ пiд руки, а за мною несли мо§ речi. Швидше за все, капiтан пiд свою вiдповiдальнiсть пристав до незапланованого в маршрутi порту, де мене i було покладено до мiсцево§ лiкарнi. Очiкувати ж мого одужання можливостi у команди не було, тому я опинився сам один на незнайомiй землi у непритомному станi. Все, що я пам"ятаю далi - лише палата з бiлими стiнами та стелею, та iнодi, у хвилi просвiтлення, незнайома менi мова лiкарiв.

Не можу сказати, скiльки днiв я був не при собi вiд хвороби, також не знаю, яким чином мене лiкували: чи проводилися заходи з реанiмацi§ та iнтенсивно§ терапi§, або,можливо, я одужував самотужки завдяки мiцному iмунiтету. Прийшовши до тями, я перш за все спробував завести розмову з кимось iз персоналу - до мене регулярно заходила жiнка-санiтарка i ложкою або через трубочку намагалась влити в мене якусь калорiйну рiдину, що за смаком нагадувала бульйон - проте §хня мова була для мене незрозумiлою, а я сам був настiльки слабкий, що мо§ потуги спiлкування сприймалися, мабуть, як продовження марення. Мiй сусiд по палатi два днi не подавав жодних ознак життя, я навiть дихання його не чув; потiм санiтари його кудись вiдвезли - я залишився в кiмнатi сам. На третю добу вiдколи я спромiгся лiчити час, в палатi з"явився якийсь медичний посадовець в супроводi сво§х бiлохалатних пiдлеглих. Я вже мiг сидiти на лiжку, проте запитань до себе навiть не зрозумiв. Ще за два днi до мене завiтав чоловiчок iз купою папiрцiв i показав кiлька документiв з печатками, змiст яких залишився для мене та╓мницею, але я швидше вiдчув, нiж зрозумiв, що йдеться про оплату медичних послуг. За його ж вказiвкою принесли сумку з мо§ми речами, звiдки я власноруч дiстав документи та наявну в мене готiвку. На паспорт чоловiчок уваги не звернув, кiлькасот росiйських рублiв його не вразили, втiм вiн ретельно перерахував американськi долари, яких у мене було не бiльш п"ятдесяти, враховуючи дрiб"язок. Згiдно з пiдписаним мною контрактом, заробiтну платню я мав отримати по спливу певного термiну, прибувши до Владивостока, а на поточнi потреби час вiд часу видавалися маленькi аванси, якi я, з мiркувань економi§, свого часу не брав, про що тепер шкодував. Невдоволено хитаючи головою, чоловiчок залишив мене в палатi самого. А наступного дня пiд конво╓м двох озбро╓них швидше за все вiйськових в чудернацьких кашкетах з пiр"§нами i простих камуфльованих мундирах, зi сво╓ю сумкою на плечi, я залишив межi лiкарнi. Менш нiж за пiвгодини пiшого похода ми увiйшли до споруди, щодо призначення яко§ не залишалося жодних сумнiвiв. Всерединi вже iншi правоохоронцi обшукали мене особисто, сумку з речами залишили на столi у чергового. Вже потiм я довiдався про мiсцевий звичай робити обшук не в присутностi затриманого. Всi мо§ намагання зав"язати розмову бодай з кимось iз правоохоронцiв росiйською або дуже поганою англiйською зазнали фiаско, i мене були запроторили до камери.

Про в"язницi у схiдних кра§нах розповiдають багато жахливих подробиць, i мене не дуже вабила перспектива перевiрити §х правдивiсть. Те, що буде непереливки, я зрозумiв, лише оглянувши камеру. Кiлькiсть нар вказувала на §§ чотиримiснiсть, але, навiть мiй не прискiпливий погляд зафiксував не менш десятьох "мешканцiв". Стеля приблизно чотири метри заввишки мала пiд собою вiконце настiльки маленьке, що свiтла воно не давало, лише можна було вiдрiзнити день вiд ночi. Неподалiк входу був невеличкий вiдкритий санiтарний вузол, де за проектом мала працювати подача води та каналiзацiя, але i те i iнше не було справним, про що свiдчила наявнiсть споконвiчно§ "парашi" на пiдлозi та бачка з водою сумнiвно§ якостi на iмпровiзованому столику поряд. Користатися обома "зручностями" було лячно. Не подолана остаточно хвороба вимагала поповнення органiзму питною водою, а де §§ тут брати - я й гадки не мав. Перевiвши погляд на спiвкамерникiв, я жахнувся ще бiльше. Кiльканадцять пар очей дивились на мене з неприхованою ворожiстю. Коли мо§ очi трохи звикли до напiвтемряви примiщення, я, присiвши мiж гуртом та вiдхожим мiсцем, обережно, щоб не спровокувати передчасну агресiю, став роздивлятися нових сусiдiв. Перше, що впало в око - §хн╓ надзвичайно бiдне вбрання. Мiй одяг, як у пересiчного заробiтчанина, був доволi скромним, але не на тлi цього колективу. На кожному були довгi труси-шорти та майка або футболка, все це старе та дуже брудне. Дехто був взутий у гумовi капцi-в"╓тнамки, але були й босоногi. Жорсткi погляди на мене, жести та §хнi розмови (мови я не розумiв, але iнтонацiя казала за себе краще будь-якого перекладу) - все наводило мене на думку, що новi спiвмешканцi вже дiлять мiж собою мо╓ добро - все те, що було на менi i з собою. Вiдкривалася песимiстична перспектива бути на ранок в кращому випадку живим, але вдягненим у чужi лахи. В головi промайнула прагматична думка, що краще б менi було зовсiм не приходити до тями, а померти в морi чи в лiкарнi вiд недiагностовано§ хвороби.

Так, навприсiдки пiдпираючи стiнку, я понад годину просто сидiв, готуючись прийняти все, що судилося, з гiднiстю - наскiльки це можливо за таких обставин.

Несподiвано лязгнув засов на дверях камери, в освiтленому пройомi з"явився охоронець i, тицьнувши пальцем у мiй бiк, наказав виходити з камери. В ту хвилину не було в свiтi людини, щасливiшо§ за мене. Навiть якщо мене ведуть на страту, мiркував я - все станеться принаймнi швидко. Можливо, моя вразливiсть була спричинена залишковими проявами хвороби, але на той час я цiлковито йняв вiру всiм сво§м жахiттям.

Пiд супровiд незрозумiлих для мене команд i пильним конво╓м я був переведений i зачинений в iншiй камерi, що знаходилася в кiлькох кроках коридором вiд попередньо§. Зрадiв я вже тому, що в новому боксi був ╓диним ув"язненим. Койка замiсть нар мала на собi матрац, подушку та ковдру, всi санiтарно-технiчнi служби працювали, що я одразу перевiрив, напившись води, припавши ротом до крана. Вiкно мiстилося на стiнi просто перед очима, розмiром стандартних вiкон в помешканнях, i, якби не ╜рати на ньому, можна було б подумати, що я в номерi одно - чи двохзiркового готеля. А коли за годину менi була подана вечеря (саме подана, а не вкинута через вiконце), я зрозумiв, що за останнi години мiй статус без будь яких мо§х заслуг дивним чином змiнився. Не скуштувавши на§дкiв, лише випивши склянку того, що за смаком та кольором нагадувало зелений чай, я влаштувався на ночiвлю i майже одразу мiцно заснув.

Наступного ранку ще не настав час снiдати, до мо╓§ камери зайшов дуже блiдий черговий офiцер, який вчора нишпорив по мо§х речах, супроводжував вiн чоловiка в дорогому цивiльному костюмi. Пан цей мав неабиякi повноваження, виходячи з тремтiння перед ним начальника охорони. Вiн звернувся до мене непоганою як для схiдно§ людини росiйською, деякi слова, мабуть незнайомi йому,було замiнено англiйськими, але це не заважало порозумiнню. По-перше високий гiсть перепросив за дискомфорт i запитав, чи я не маю претензiй до правоохоронцiв. Офiцер, який вчора здавався всемогутнiм, мав такий жалюгiдний вигляд що я вирiшив не створювати йому зайвих проблем, до того ж сам не вiдав, на що все обернеться. Вiдпустивши охоронця, пан дiстав зi свого портфеля i урочисто, нiби тримав стародавнiй дорогоцiнний фолiант, простяг менi книжку, в якiй я впiзнав "Мандри Гуллiвера" Джонатана Свiфта з мого багажу. Саме цю книгу забув в по§здi мiй випадковий супутник, а я, не дочитавши, машинально забрав §§ з собою, хоча, можливо, поряднiше було б залишити §§ в купе, або вiддати провiдницi. Я тiльки-но почав усвiдомлювати, що низка випадкових подiй якщо не врятували менi життя, то принаймнi круто його змiнили. З урочисто§ промови високого чина, яку вiн проголошував вiд iменi сво╓§ республiки, я дiзнався наступних подробиць. Мiсце, де волею долi я опинився, ╓ острiв Ла╜╜не╜╜, саме той, що був описаний славнозвiсним мандрiвником та мореплавцем Лемюелем Гуллiвером, якого тут дуже поважають, а пам"ять про нього бережеться протягом вже майже трьох столiть. З людей, вiдомих усьому свiтовi, вiн ╓диний, хто вiдвiдав острiв, отже, ювiлей його перебування тут невдовзi вiдзначатимуть дуже урочисто. Мiсцева iнтелектуальна елiта не ма╓ нiяких сумнiвiв, що пан Гуллiвер, як великий дослiдник нових земель, в старому свiтi ╓ не менш шанованою постаттю, нiж в землях, якi вiн цьому свiтовi вiдкрив. При§зд представника для участi в урочистостях був би цiлком нормальним явищем, отже в усi портовi мiста був даний наказ допитувати й перевiряти мету перебування на островi всiх iноземцiв. Через свою тяжку хворобу я потрапив у сферу впливу не полiцi§, а медично§ служби, де зi мною поводилися згiдно iнструкцiй, як з iноземцем, що не може оплатити сво╓ лiкування. Черговий же офiцер у в"язницi по-перше добре знав новi директиви, по-друге невдовзi сподiвався на службове пiдвищення, тому одразу доповiв по командi, а знайдена в мене книжка пiдказала, якою мовою повинен володiти чиновник, що ма╓ зустрiти мене i супроводжувати кра§ною. Щоправда, чекали бiльше на гуллiверового спiввiтчизника, але вiднайдений твiр не залиша╓ сумнiвiв, що я також ╓ поважною людиною з кра§ни, де цього достойного пана поцiновують. Прочухана ж молодий спритник отримав за те, що залишив мене в камерi, хоча й для поважних осiб, а не намагався розмiстити в приватних апартаментах або в якомусь готелi, приставивши охорону - як свого часу було прийнято великого дослiдника нових земель.

Хоч би як менi лестив такий прийом, я мусив сповiстити свого шановного гостя, що мене, мабуть, мають не за ту людину. Без знання мови i звича§в кра§ни, яку я до сьогоднi взагалi вважав вигаданою, не тiльки неетично, але й небезпечно дурити всiх навколо себе, наслiдуючи петербурзьке iнкогнiто. Я вже бачив, куди може потрапити iноземець, навiть без злочинного намiру. Хоч мною i були прочитанi деякi книги, що ╓ вершиною свiтового письменства - у тому числi розповiдь про гуллiверовi пригоди - проте нiяку органiзацiю його шанувальникiв я не представляю, взагалi не впевнений, що таке об"╓днання громадян iсну╓. Тому я запропонував пiти шляхом, який сам вважав найзаконнiшим та таким, що влашту╓ всiх: або спробувати зв"язатися з мо§м судном, чи то пак судновласником, або вiдвезти мене до консульства мо╓§ кра§ни.

Мого спiврозмовника таке зiзнання не засмутило, але вразило не так, як я сподiвався. Про те, що сер Гуллiвер не дуже вiдомий в бiльшостi кра§н свiту, а багато хто взагалi не вiрить, що такий собi пан здiйснив описанi ним подорожi, на островi знають майже всi. Це прикро вража╓ мислячу частину острiв"ян, бо люди, якi не вiрять в iснування першовiдкривача §хньо§ землi, не вiрять i в те, що iснують сама ця земля з тубiльцями. Рiшення про вшанування пам"ятi достойного мандрiвника прийнято на найвищому рiвнi, заходи вiдбудуться невдовзi, i присутнiсть поважно§ iноземно§ особи була б бажаною. Рiч у тiм, що iноземцi завiтають до Ла╜╜нег╜╜а дуже зрiдка, бува╓ що раз на кiлька рокiв. Мене обрали майже навмання, просто через вiдсутнiсть гарантiй, що нагодиться хтось лiпший. Що ж до шляхiв, якi я вважаю простими та законними - то вони нездiйсненнi з кiлькох причин. Зв"язок з зовнiшнiм свiтом вiдсутнiй через вплив унiкально розташованих силових смуг магнiтного поля планети. Саме таке §хн╓ розташування за часiв, описаних Гуллiвером, тримало над земною поверхнею плавучий острiв Лапуту, тепер же воно не да╓ проникнути з цi╓§ дiлянки океану та материка нiяким сигналам анi радiо, анi телефонного чи телеграфного зв"язку, також цей величезний масив не сприйма╓ сигналiв ззовнi. Iсну╓ така собi величезна незрима покрiвля, в середину яко§ не може зазирнути для здiйснення навiгацi§ анi GPS, анi ГЛОНАСС. Такий парадокс мiсцевi вченi називають ефектом магнiтного шатра. Тож зв"язатися з будь-ким за межами означених теренiв для мене неможливо. Що ж до посольства чи то консульства - його на островi не iсну╓, оскiльки для небагато§ республiки ╓ неприпустимо дорогою забаганкою мати зовнiшнi стосунки на рiвнi мiнiстерств закордонних справ - всi зносини здiйснюються через МЗС Бельнiбарбi, як колишньо§ метрополi§.

Проте, якщо б я зволiв дiяти згiдно законiв кра§ни перебування, то можна подати вiдповiдно§ форми заяву, в якiй сповiстити владу про прикру помилку i вимагати повернення до звичайно§ процедури розгляду мого питання. В такому разi мо╓ прохання задовiльнять за кiлька днiв, потрiбних для дотримання бюрократичних процедур - цей час мене триматимуть у в"язницi. Потiм менi доведеться стати перед судом. Пiсля судового рiшення мене мали б перевести на поселення для виконання примусових робiт - до виплати заборгованостi перед медичним закладом i - за наявностi в мене бажання - продовженням термiну робiт для оплати квитка до Японi§ - це ╓дина кра§на, з якою Ла╜╜не╜╜, окрiм Бельнiбарбiйсько§ iмперi§, ма╓ бодай якiсь стосунки. Працювати, враховуючи рiвень зарплатнi в кра§нi, доведеться не менше року, i це лише щоб покинути острiв - з Японi§ до мiсця призначення треба буде дiставатися власним коштом. ╢дине, що шановний пан зможе для мене в такому випадку зробити - вiддати наказ про мо╓ перебування до суду в привiлейованiй камерi, але виключно за мiй рахунок: безкоштовне перебування iноземцям гарантовано лише в камерi спiльнiй, отже в суд пiде подання на вiдшкодування коштiв ще вiд Мiнiстерства Безпеки, яке буде задовiльнено автоматично. Це подовжить термiн мо§х робiт на шкiдливому виробництвi щонайменше на мiсяць. Перебування ж в камерi безкоштовнiй не несе тако§ загрози мо╓му життю, як менi здавалося. Одяг дiйсно довелося б втратити, бо пограбування ув"язнених не вважа╓ться тут за злочин, проте до вбивства, тим бiльше iноземця, чи яко§сь iншо§ кривди доходить дуже рiдко - хiба що сам суб"╓кт занадто пруча╓ться.

Проте сам мiй високоповажний вiдвiдувач наполегливо радить менi зголоситися представитися послiдовником шановного мандрiвника i якийсь час перебувати в республiцi Ла╜╜не╜╜ з почесною мiсi╓ю. В такому випадку вiн особисто буде мо§м перекладачем, супроводжувачем i - в разi необхiдностi - тлумачем мiсцевих звича§в, законiв та норм поведiнки людей. Його службове становище - а мав вiн чин вiдповiдний майорському в Мiнiстерствi Безпеки, яке об"╓дну╓ в собi всi силовi структури кра§ни - а також особистi зв"язки гарантуватимуть мою недоторканiсть; а пiсля вiдзначення трьохсотлiтнього ювiлею перебування на островi пана Гуллiвера мене буде з почестями вiдправлено в ту кра§ну свiту, яку я вкажу iз виплатою про§зних коштiв на квиток бiзнес-класу.

Будь-хто погодиться, що вибiр в мене був не широкий, тож в супроводi свого нового гiда i в новому статусi я покинув стiни в"язницi. Авто представницького класу чекало на нас, припарковане перед входом - на ньому ми мали дiстатися столицi.


Роздiл II. Автор вдосто╓ний аудi╓нцi§ у президента республiки. Його невдала авантюра прискорю╓ вiд"§зд до Глабдобдрiбу. Прибуття в Глабдобдрiб та прийом у правителя. Незвичайна зустрiч i урочиста присяга автора. Авiаперельот до Логадо. Iсторiя загибелi летючого острова, як §§ розповiв випадковий супутник. Iнцидент в аеропорту i повернення на острiв Ла╜╜не╜╜.

Шикарний BMWсерi§ Гран-турiзмо в кiлька годин домчав нас до Трiлдогдрiбу. Протягом цього часу я переглянув всi сторiнки записiв Гуллiвера, де йшлося про його третю подорож - про самий Ла╜╜не╜╜ там було сказано дуже мало, але першим мо§м запитанням до супутника було, чи не доведеться менi, наслiдуючи великого попередника, вилизувати пил з пiдлоги перед ногами очiльника держави. Мiй супроводжувач навiть трохи образився, зауваживши, що в мо§й кра§нi, мабуть, не лише не вiрять в iснування того, що не бачили на власнi очi, але й наперед готовi вважати вiдсталими тамтешнiх мешканцiв. За останнi триста рокiв змiни торкнулися багато чого: короля не iсну╓, Ла╜╜ен╜╜ давно ╓ республiкою, до того ж на дворi двадцять перше столiття, тож етикет тепер вимага╓ лишень впасти перед Президентом на колiна, торкнутися лобом пiдлоги i поцiлувати йому руку, якщо цей достойник зробить ласку §§ простягнути. Щоправда, стародавня традицiя довго зберiгалась серед патрiотично налаштовано§ молодi, що, вступаючи в дванадцять рокiв до загонiв так званих лизунiв, мали вилизати дорiжку довжиною двадцять ярдiв до нiг свого майбутнього ватажка, причому, враховуючи юнацький максималiзм, здiйснювалася ця процедура на лiсовiй галявинi. Вiдзначивши для себе, що мiсцевий люд хворобливо сприйма╓ натяки на вiддаленiсть §х вiд цивiлiзацiйних осередкiв, я зробив комплiмент потужностi i красi машини, що мо╓му проводиревi надзвичайно сподобалося, бо то була його персональна службова автiвка, яка, за законами кра§ни, пiсля трьох мiсяцiв користування може бути викуплена чиновником за символiчну суму, еквiвалентну одному американському долару. Ще вiн зазначив, що, хоча Ла╜╜не╜╜ i вiдокремлений вiд свiту, мабуть, ретельнiше за будь-яку кра§ну, проте всi переваги прогресу тут цiлком доступнi, особливо людям з верхiвки соцiально§ пiрамiди. Гiднi люди завжди отримують те, до чого прагнуть. Щоправда, стiльниковий зв"язок здiйсню╓ться лише на террi,обмеженiй магнiтними лiнiями, про якi вiн вже менi казав, ними ж обмежена мережа, аналогiчна Iнтернету, також радiо i телевiзiя тут цiлком автономнi. Але до цього легко звикнути, адже останнi тисячолiття Великий Континент i прилежнi острови взагалi iснували окремо вiн решти свiту. Про те, яким чином до кра§н мало кому вiдомо§ терри потрапляють величезнi товарнi потоки тут патякати не годиться: люди бiзнесу знають кожний свою дорiжку, в справи iнших носа не потикають, щоб не було собi на гiрше. По закiнченнi нетривало§ подорожi навiть у дуже зручному автомобiлi, я вiдзначив (не вголос), що якiсть дорiг не входить в перелiк зручностей, запозичених ла╜╜нежцями у цивiлiзованих кра§н.

Наступного дня мене представили президенту кра§ни, який поблажливо дозволив прикластися до сво╓§ руки двiчi. Я ж був щасливий, що не доведеться лискати пiдлогу, тож вiд тако§ процедури вiдмовлятися не став. Цей високодостойний пан похилого вiку тонко пожартував, запитавши, чи не привiз я в кишенi пару-трiйку лiлiпутiв, на що я через свого знайомого перекладача вiдповiв, що так поспiшав прибути без запiзнень на ювiлей, що подорож до Лiлiпутi§ вирiшено було вiдкласти на неозначений термiн. Тут варто зазначити, що всi можливi варiанти запитань та вiдповiдей ми обговорили напередоднi. Але на запитання пана президента про мо§ подальшi намiри я вирiшив "вийти з пiд нагляду" свого наставника i зазначив, що бажав би, як i уславлений мiй попередник, побувати спершу в кра§нi Бельнiбарбi, оскiльки вже так склалося, що плавучого острова бiльш не iсну╓. Намiри мо§ були дещо пiдступними: на той час я ще не вiдмовився вiд плану дiстатися бодай якогось дипломатичного представництва сво╓§ кра§ни. Президент одразу розпорядився роздрукувати i представити на пiдпис указ про видiлення про§зних коштiв i документiв для вiзиту в Глабдобдрiб i Бельнiбарбi, мого ж знайомого тим самим указом було призначено мо§м провiдником, тож невiдомо ще було, хто в чи╓ розпорядження потрапляв. Побачивши вираз обличчя свого новопризначеного шефа-гiда, я зрозумiв, що найближчим часом менi доведеться лиш вивчати невiдомостi, на втечу ж годi сподiватися.

Наступного дня ми вирушили чартерним лiтаком в Глабдобдрiб - таку черговiсть наших мандрiв визначив провiдник, мотивуючи це економi╓ю державних коштiв.


Аеропорт Трiлдогдрiба виявився дуже схожим на всi аеровокзали свiту. Його особливiстю ╓ те, що вiн водночас ╓ мiсцем стоянки лiтальних апаратiв всi╓§ ла╜╜незько§ елiти. Повiтряний простiр над всiм бельнiбарбiйським континентом i островами обмежений великим шатром: при спробi лiтака пройти скрiзь нього електромагнiтним iмпульсом виводиться з ладу все електронне обладнання, тож не дивно, що покинути терру лiтаком неможливо, також простiр пiд шатром закритий для всiх лiтакiв зовнiшнього свiту. Виходячи з цього на островах, i навiть на континентi не застосовуються лiтаки вищi за третiй клас за злiтною масою. Аеробусiв i потужних транспортних аеромашин там годi шукати. Проте дуже поширенi спортивнi лiтаки, гелiкоптери, гiдроплани, якими мiсцевi багатi§ подорожують як i автiвками. Аерозасоби можуть бути як у приватнiй власностi фiзично§ особи, так i видаватися напрокат.

Через брак мiсця на островi Глабдобдрiб - вiн, як вiдомо, ма╓ загальну площу не бiльше ста квадратних миль - лiтають туди лише гiдроплани-амфiбii, бо замало площi для будiвництва злiтно§ смуги.

Ще з дослiджень пана Гуллiвера вiдомо, що острiв населений самими чаклунами, а правитель §хнiй ма╓ владу викликати до себе душi померлих. Пiд час пере§зду до палацу володаря мiй провiдник коротенько ознайомив мене з мiсцевим укладом життя. Керу╓ Глабдобдрiбом той самий володар, що приймав ще мого великого попередника три столiття тому. Сам володар знаходиться, звiсно, в царствi померлих, вiдтак зв"язок з реальним свiтом здiйсню╓ через свого прямого нащадка в дев"ятому колiнi. Вiд всiх iнших мерцiв його вiдрiзня╓ досвiдченiсть про теперiшн╓ життя i можливiсть в межах сво§ повноважень на це життя впливати. Окрiм сiм"§ нащадкiв правителя живих мешканцiв на островi нема╓, проте, за бажанням володаря одночасно може з"явитися померлих бiльше, нiж в найзалюдненiшому мегаполiсi сучасного свiту. До речi, обiзнанiсть у некромантi§ дала можливiсть владi острова уникнути колонiзацi§ iмперi╓ю Бельнiбарбi ще у далекому вiсiмнадцятому(за нашим обчисленням)столiттi. Пiд час навали iмператорськi вiйська в десятки разiв переважали острiв"ян чисельнiстю, i в будь-якому iншому випадку доля маленько§ держави була б вирiшена за лiченi години. Але правитель-чародiй, користуючись сво╓ю надзвичайною властивiстю, почав викликати щойно вбитих сво§х во§в в саму мить смертi на поле бою, чим навiв жах на загарбникiв: битися з невмирущими захисниками свого краю було вдивину для iмператорсько§ гвардi§, i вона, не зважаючи на суворе покарання за дезертирство, деремнула з мiсця битви. Тричi бельнiбарбiйський iмператор атакував Глабдобдрiб i не змiг упокорити острiв. Коли у володаря не ставало воякiв-спiввiтчизникiв(адже вiн мiг викликати кожного померлого лише на добу раз на мiсяць) - тодi в нагодi ставали геро§ iнших часiв i народiв. Облога також не мала позитивних для iмперi§ наслiдкiв, оскiльки мертвi не потребують того, що привозиться ззовнi живим. Глабдобдрiб був ╓диною кра§ною пiд магнiтним шатром, яка пiд час Великого упокорення народiв не втратила незалежностi, проте далося це вельми дорогою цiною: кра§на геть знелюдiла, загинув i сам володар. Лише з допомогою чаклунства вдалося врятувати його малолiтнього нащадка.

Теперiшнiй повелитель прийняв нас без гучних фанфар, проте з повагою. Ми були вдосто╓нi бесiди з його високiстю, пiд час яко§ вiн через перекладача з ввiчливостi розпитував про мою подорож, а, дiзнавшись, що я §ду свiтом шляхами Лемюеля Гуллiвера(цi╓§ версi§ ми погодились дотримуватися протягом всього мого перебування на невiдомiй террi) одразу запропонував менi зустрiтися з цим шановним добродi╓м особисто, самому обравши перiод життя великого мандрiвника. Я зволiв побачити його у похилому вiцi, коли вiн, завершивши сво§ мандри i поневiряння по чужинах, оселився вдома, описав всi сво§ вiдкриття та спостереження i видав друком блискучу монографiю. За велiнням правителя цей гiдний чоловiк з"явився передi мною i вдосто§в мене розмовою. Вигляд вiн мав один в один як на iлюстрацiях в книжцi, i в цьому нема╓ нiчого дивного, адже, зi слiв самого великого мореплавця, один молодий француз якось був завiтав до нього в свiт потойбiчний, щоб нашвидкуруч написати портрета. Звiсна рiч, роки вiдбилися на обличчi достойника, проте яснiсть думки й добра пам"ять не полишили його i наприкiнцi життя. Годинами вiн розповiдав менi про такi подробицi сво§х подорожей, що §х не прописано в жодному виданнi спогадiв цi╓§ неймовiрно§ людини. Особливо ж вiн нарiкав на те, що його нотатки були перекрученi переписниками, видавцями й цензорами, i в тому, що ми всi ма╓мо за його рукописи, правди майже не залишилося. Мiсця, якi вiн сам вважав найважливiшими, були нещадно викресленi, натомiсть дрiбницi роздмуханi до розмiру квiнтесенцi§ твору. Але найобразливiшим для себе сер Лемюель вважав те огидне марання паперу, що супроводжу╓ кожне видання його твору та ймену╓ться "Другою частиною" або "Примiтками". На догоду дрiбненькiй полiтичнiй доцiльностi як тi, хто себе називав друзями пана Гуллiвера, так i тi, хто вважав себе його затятими ворогами, перетворили напрацювання всього його життя на огидний пасквiль, втiм все, чого вiн бажав - просто описати й зробити вiдкритiшими для всього свiту тi невiдомi кра§ни, яких йому судилося дiстатися ранiше за iнших. Наприкiнцi нашо§ зустрiчi вiн змусив мене заприсягнутися, що у випадку, як я вирiшу оприлюднити описання м о § х мандрiв, я б не повторював його помилки i сам переконався, що §х не спотворено. Особливо слiд стерегтися так званих помiчникiв та друзiв, якi вiзьмуться редагувати мо§ тексти. Згiдно з урочистою присягою, даною мною великому Гуллiверу, в мо§х нотатках не повинно бути анi езопiвсько§ мови, анi прозорих натякiв, анi брудних iнсинуацiй, а також я повинен простежити, щоб вiд мого iменi не проштовхнули цей бруд навкололiтературнi покидьки. Отже, в мо§х записах шановнi читачi знайдуть лише вiдомостi про тi екзотичнi кра§ни, в яких я мав честь тривалий час перебувати, i не треба винишпорювати й винюхувати якихось паралелей з близьким до нас свiтом. Запорукою тому - клятва, що була дана мною пану Гуллiверу, великому мандрiвниковi й дослiднику, з яким я нiколи не наважився б рiвнятися, а лише ставити його собi за взiрець.


На жаль, я не така досвiдчена людина, як мiй великий попередник, тому бесiди з персонами, що творили iсторiю, не були б для мене такими цiкавими, як для нього. Тому я не вважав за потрiбне обтяжувати Володаря проханнями про зустрiчi з вiдомими фiгурами з сиво§ давнини, про що потiм неодноразово шкодував.

Наступного ж дня ми з мо§м перекладачем-керманичем вiдлетiли в напрямку Логадо - столицi Бельнибарбiйсько§ iмперi§.

На невеличкому гiдропланi-амфiбi§ ми злетiли з морсько§ поверхнi перед гiдроаеровокзалом. Окрiм нас пасажиром був лише один бельнiбарбiйський чиновник середньо§ ланки, який вiдвiдував острiв у службових справах. Його дуже здивувало те, що я, iноземець, §хав до Логадо через Габдобдрiб, проте пiсля коротко§ розмови з мо§м провiдником, змiст яко§ менi не перекладали, цей при╓мний чоловiк перестав нас про будь-що розпитувати, навпаки став поводитися, як гостинний хазя§н з шанованим гостем. Вiн порадiв, що я матиму змогу побачити з висоти пташиного польоту дiйсно iсторичнi кра╓види, а також зголосився розповiсти ту частину iсторi§ його кра§ни, яко§ я ще не знаю. Вiд нього в перекладi свого супровiдника я довiдався про такi подi§.

Як сповiщав ще пан Гуллiвер, невiдома нiкому терра охоплювала великий континент iз назвою Белнiбарбi, царював над яким король, що весь час перебував на летючому островi Лапута. Наближенi до континенту острови, Глабдобдрiб та Ла╜╜не╜╜ мали власних монархiв, якi не йшли на загострення стосункiв з королем Лапути, проте пильнували свою незалежнiсть, не допускаючи занадто потужного впливу сильного й багатого сусiда, що неодмiнно скiнчилося б поглинанням.

В догуллiверовi часи всерединi держави, якою керував король з плавучого острова, кiлька столiть визрiвав конфлiкт iнтересiв: мiста, розташованi на континентi, розросталися, мiцнiшали, збагачувалися, - отже §х починала обтяжувати влада Лапути. Тисячi рокiв сила короля, який керував летючим островом, була нездоланною, що утримувало континентальну елiту вiд заколотiв та повстань. Проте досвiд лiндолiнського бунту, так детально описаного паном Гуллiвером, продемонстрував, що можливiсть змiнити традицiйний уклад життя таки iсну╓. Минуло три десятки рокiв, якi з висоти острова здавалися тихими та спокiйними, але час iснування парадокса природи невiдворотно добiгав кiнця. Цього разу до органiзацi§ заколоту готувалися ретельнiше, очолила його владна верхiвка мiста Логадо, яке i стало невдовзi столицею iмперi§.

Алгоритм дiй заколотникiв був таким самим, як у §хнiх попередникiв: за допомогою розташованих на землi магнiтiв посадити острiв на землю. Сам острiв, як вiдомо ще з гуллiверових записiв, тримався над земною поверхнею вiдштовхувальною силою надпотужного магнiту всерединi острова i дивовижного мiнералу, що досi заляга╓ в землi в межах континенту i забезпечу╓ ефект магнiтного шатра. Мешканцi мiста Лiндалiно, що вони забунтувалися за три роки до вiзиту пана Гуллiвера на Лапуту, розташували магнiти на чотирьох вежах збудованих ними самими навколо власного мiста. Логадiйськi ж заколотники використали для свого пiдступного плану височезнi природнi скелi, на якi пiдняли вiсiм магнiтiв вдвiчi потужнiших, нiж у §хнiх попередникiв. Проте iснувала ще одна група iнтересiв, без яко§ успiх заколоту не було б гарантовано. Це королiвськi вельможi, якi водночас були бельнiбарбiйськими магнатами, тривалий час скуповуючи, переважним чином та╓мно, великi ма╓тки на континентi. Саме вони надали iнформацiю про маршрут летючого острова, що вiдома була лише обмеженому колу обраних. Вони ж зiйшли великим гуртом на землю за лiченi днi перед атакою, мотивуючи це хто несподiваним весiллям, хто сватанням, хто поминками, хто хрестинами. Та╓мна полiцiя короля виявилися настiльки недбалою, що навiть не звернула уваги на масовий вихiд велико§ частини елiти королiвства. Мине лише кiлька рокiв, i цi запроданцi, конаючи вiд нелюдських тортур на дибах i палях, ще не раз осипатимуть себе прокльонами за сво╓ ж iскарiотство. Проте, продаючи свого короля, вони були впевненi, що краще бути в новiй ефективнiй командi, легалiзувавши i примножуючи накрадене майно, нiж служити згiдно складено§ присяги слабкому монарховi.

У визначений день летючий острiв пропливав над гiрськими хребтами, лапутяни, як завжди, переймалися лише розташуванням на небi зiрок, коли астронони-доглядачi магнiту виявили значне вiдхилення вiд заданого курсу. Це всi магнiти, розташованi заколотниками на верхiвках скель були водночас розвернутi для притягування магнiту, розмiщеного всерединi острова. Враховуючи досвiд попереднього повстання, астрономи-пiлоти знали, як розвертати свiй магнiт, щоб протидiяти остаточному приземленню Лапути. Але цього разу магнiти супротивника виявилися потужнiшими, та ще й захопленi острiв"яни були зненацька, втративши дорогоцiннi хвилини, що могли б врятувати §м життя. Острiв дуже повiльно, але невiдворотно наближався до пастки. Усвiдомлюючи, що полон швидше за все означа╓ загибель, верхiвка на чолi з королем пiшла на крок майже божевiльний, який давав лише один шанс на виживання з тисячi. Найдосвiдченiшi астрономи-керманичi стали вивертати внутрiшнiй магнiт таким чином, що острiв, не припиняючи спротиву наземним силам тяжiння - природнiм та штучним - почав дедалi швидше обертатися навколо власно§ осi. Глиби гiрських порiд, що обрамляли острiв по дiаметру, пiд впливом вiдцентрово§ сили почали вiдлiтати на всi боки. Як не дивно, тактика спрацювала - величезними каменями було збито зi скель два з восьми нацiлених на острiв магнiтiв, ще чотири були зсунутi з мiсця лише на кiлька сантиметрiв, але цього виявилося достатньо, щоб порушити чiтко розраховану систему нацiлення на об"╓кт магнiтних лiнiй. Здавалося б, це й був порятунок, проте перемога острiв"ян виявилася пiрровою: острiв, втративши керованiсть,обертаючись навколо себе пiд дi╓ю величезно§ сили вiдштовхування розвинув таку злiтну швидкiсть, що вилетiв за межi впливу земного мiнералу, тобто пiднявся бiльш нiж на чотири милi заввишки. Там, майже в стратосферi, й сталася непоправне: вперше за тисячолiття свого iснування сам острiв, а не магнiт всерединi його, став руба, i вже нiякi вивертання внутрiшнього магнiту не могли виставити цей величезний масив паралельно до поверхнi Землi. За кiлька хвилин пiсля несподiваного зльоту заколотники стали свiдками, а у переважнiй бiльшостi - жертвами падiння на землю найзагадковiшого дива свiту - летючого або плавучого острова Лапути. Земля здригнулася настiльки, що наземний чудо-мiнерал, який протягом багатьох вiкiв тримав острiв на плаву, змiнив форму, утворивши також iншу конфiгурацiю магнiтних лiнiй, якi й створили велике шатро. Потужний калькуттський землетрус 1737 року, що забрав майже пiвмiльйона життiв, був вiдголоском того грандiозного падiння. Над величезним кратером, утвореним тi╓ю штучною катастрофою, ми й пролiтали лiтаком разом з мо§ми супроводжувачами, i треба зазначити, розмiр кратера вража╓ пересiчну людину: його дiаметр близько двадцяти кiлометрiв, тобто вiн майже втричi бiльший за розмiри острова, що впав.

Пiд час падiння разом з королiвською родиною загинула вся наукова братiя математикiв та астрономiв, проте заколотники бiльш переймалися втратами очiкуваного прибутку: ними заздалегiдь планувалось, що пiсля м"яко§ посадки острова алмазна пластина, яка становила спiдню поверхню, буде роздрiбнена i подiлена мiж керманичами бунту. Сталося ж так, що внаслiдок вибуху при падiннi алмаз сам подрiбнився й пiшов пiд гiрськi породи. Вiн нiкуди не пощез, проте доступ до нього дуже ускладнився. Саме тому навiть з лiтака можна бачити й сьогоднi величезну кiлькiсть копалень рiзних розмiрiв. Пiзнiше я навiть чув плiтки, що протягом останнiх двох столiть видобутi тут алмази перепродавалися через Iндонезiйськi фiктивнi фiрми в пiвденну Африку, а вже там §х скуповували голландськi ювелiри, якi, нiбито, керують всiм контрабандним ланцюжком. Проте довести це не спроможеться нiхто, то ж i я не стверджуватиму напевно.

За бесiдою з обiзнаною людиною час перельоту сплив непомiтно, i ми незчулися, як лiтак приземлився в одному з аеропортiв мiста Логадо. Втiм столицю iмперi§ менi того дня, як i потiм, побачити не судилося. Офiцер, який здiйснював паспортний контроль, побачивши в мо╓му документi глабдобдрiбську вiзу, чемно запропонував менi з мо§м проводирем зачекати в окремiй кiмнатi, до яко§ за кiлька хвилин завiтав старший офiцер митницi. Пiсля недовгих перемовин держслужбовцiв двох кра§н, бельнiбарбiйський офiцер оголосив офiцiйну заяву, яка негайно була менi перекладена його ла╜╜незьким колегою. Фактично менi зачитали iнструкцiю, що забороняла iноземцям - цивiльним особам в"§зд до Бельнiбарбi у разi, якщо вони мають транзитну вiзу Глабдобдрiба. Це обмеження не стосувалося мого супутника, оскiльки мiнiстерство Держбезпеки Ла╜╜не╜╜а тiсно спiвпрацю╓ з iмперською Та╓мною полiцi╓ю, тож для спецслужбiстiв iсну╓ окрема процедура перемiщення пiдшатровим простором. Я ж повинен був негайно вiдбути знову до Глабдобдрiба, або, якщо на те буде моя воля, до кра§ни, звiдки прибув на цей острiв. При цьому було наголошено, що бельнiбарбiйска влада високо цiнить i шану╓ пам"ять про високодостойного Лемюеля Гуллiвера, проте вiдступатися вiд положень iнструкцi§ неможливо. Якщо ж я забажаю, щоб для мене зробили виняток - такий шанс ╓. Я маю подати особисте прохання на iм"я керiвника iмперсько§ мiграцiйно§ служби i чекати, коли комiсiя розгляне мою справу - це ма╓ вiдбутися протягом трьох днiв, якi я мешкатиму у проплаченому мною особисто готельному номерi, та ще не факт, що вiдповiдь буде позитивною. Отже за найкраще для мене було негайно рейсовим лiтаком вiдбути до Трiлдогдрiба. Я вже зрозумiв, чому мiй провiдник обрав саме такий маршрут мо╓§ подорожi. Вже в лiтаку, що прямував до Ла╜╜не╜╜а вiн перепросив за неподобства, та зiзнався, що весь час перебування поряд зi мною остерiгався спроби мо╓§ втечi - якби вона виявилася вдалою, це дуже розчарувало б багатьох впливових людей в керiвництвi його кра§ни, i дуже б зашкодила його особистiй кар"╓рi. До того ж фактично ми вiдвiдали всi мiсця, пов"язанi з перебуванням Пана Гуллiвера на вiддаленiй вiд свiту террi, хоч послiдовнiсть вiдвiдин й була змiнена. Я i сам вже зрозумiв марнiсть сво§х потуг дiстатися сво╓§ кра§ни через дипломатичнi процедури, до того ж менi довелося б прибути додому без копiйчини в кишенi - хоча головною метою мо╓§ подорожi свiтом - я цього не забував нiколи - були все ж таки заробiтки. Отже, зголосившись остаточно на пропозицiю представникiв мiсцево§ влади, я усвiдомив, що мо╓ перебування на островi Ла╜╜не╜╜ обiцяло бути достатньо тривалим. Шановний пан Гуллiвер прибув на острiв, згiдно його записам, у квiтнi 1708 року, тож, до 300-лiтнього ювiлею залишалося бiльш нiж пiвроку. Цей час я вирiшив присвятити вивченню укладу життя, традицiй, звичок мешканцiв хоча б однi╓§ з тих кра§н, якi за кiлька столiть до мене так докладно вивчив i описав мiй великий попередник. Пiд час нетривалого перельоту мiй провiдник розповiв менi про злощасну iнструкцiю, щодо не допуску на терени iмперi§ iноземцiв з глабдобдрiбськими вiзами. Протягом бiльш двох столiть iмперське керiвництво скоса поглядало на Глабдобдрiб - ╓дину кра§ну, яку §м не вдалося колонiзувати. Проте розривати стосунки з кра§ною, що ближча за всiх до мiсця упоко╓ння померлих не дуже розумно навiть для потужно§ наддержави, тому останнi рокiв iз двiстi мiж двома суб"╓ктами мiжнародних зносин iсну╓ такий собi прохолодний мир, з постiйними дипломатичними шпильками з боку iмперi§. Останнiй такий iнцидент стався кiлька рокiв тому пiсля дипломатичного скандалу мiж iмперi╓ю Бельнiбарбi i однi╓ю з I§ колишнiх колонiй, президент яко§ пiд час прийому вiдмовився розмовляти бельнiбарбiйською мовою внутрiшньоiмперського спiлкування i забажав собi перекладача, можливо, вважаючи себе головою суверенно§ держави. Формально це так i було, але ж всiм вiдомо, хто встановлю╓ дипломатичнi нормативи та етикет на постiмперському просторi. Горе- керманич невдовзi зовсiм випадково сам отру§вся полонi╓м, необачно використавши його замiсть цукру при чаюваннi, його мiсце посiла обачнiша людина. Але володар Глабдобдрiба, знаючи ставлення iмперi§ до померлого внаслiдок нещасного випадку, все ж таки прийняв його до царства мертвих, що й спричинило появу iнструкцi§, на вимогу букви яко§ мене не впустили в Логадо. Проте, я щиро впевнений, що як не було б цi╓§ юридично§ зачiпки, представники влади острiвно§ кра§ни знайшли б iнший шлях залишити мене гостювати в себе. Отже 30 серпня 2007 року я лiтаком повернувся до столицi Ла╜╜не╜╜а i оселився державним коштом в п"ятизiрковому готелi майже в самому iсторичному центрi мiста.


Роздiл III. Першi враження вiд огляду столицi Ла╜╜не╜╜а. Знайомство з деякими особливостями укладу життя мешканцiв Трiлдогдрiбу, а також всiх громадян кра§ни, та §х узгодження з законодавством.

Традицiя шанувати iноземцiв, до яких благоволi╓ начальство, збереглася з гуллiверових часiв - принаймнi в готелi я отримав задушний прийом. Репортаж про мою зустрiч з президентом республiки нещодавно пройшов в теленовинах, тож персонал виявляв до мене всiляку повагу, не зважаючи на вiдсутнiсть вiд мене чайових. Традицiя вважати все телебачення продажним, та, попри це, довiряти кожному слову оздобленого зображенням гучномовця ╓ однi╓ю iз рис, що вiдрiзняють тубiльцiв вiд мешканцiв зовнiшнього свiту. Умови мого перебування на островi передбачали покриття всiх витрат за державний кошт, проте готiвки я не отримував. Тричi на день менi в номер подавалася §жа з ресторану - все на мiй вибiр з фiрмових страв, окрiм алкогольних напо§в, яких не приносили нi в якому виглядi, навiть, на мо╓ особисте прохання, винесли з того бару, що мiстився в номерi. Телевiзор з LCD-екроном майже на всю стiну вiщав невiдомою менi поки що бельнiбарбiйською мовою. Сигнали ззовнi не приймаються телевежами пiд шатром, тому надбання свiтового кiно- i телемистецтва на компактних цифрових носiях переправляються вiдомими лише профiльним комерсантам стежками, а потiм ретранслюються як iмперськими каналами, так i мiсцевими. Що ж до свiтових новин, то передавати §х таким чином нема╓ сенсу - вони встигнуть "захолонути", тому раз на рiк робиться офiцiйний дайджест для тих, кого цiкавлять мiжнароднi подi§, стрiчки ж новин заповненi подiями на континентi й островах, яких теж не браку╓. На багатьох каналах йшли деякi знайомi менi американськi та навiть росiйськi серiали, всi дубльованi бельнiбарбiйською мовою. Це протягом кiлькох мiсяцiв допомагало менi вивчати мову мiсцевого спiлкування: я обирав серiал, який дивився неодноразово вдома, слухав реплiки геро§в мовою, яку вивчав, а в пам"ятi самi спливали цi ж реплiки, дубльованi укра§нською чи росiйською. Проте не менше користi для опанування не сво╓§ мови принесло перебування в мовному середовищi. Щодня пiд час прогулянок мiстом в супроводi свого товариша й гiда я був свiдком i слухачем простих дiалогiв мiж ним та його добрими знайомими, а всi розповiдi про свою кра§ну на мо╓ чемне прохання вiн слово в слово повторював двома мовами - росiйською та бельнiбарбiйською. Не хочу марно вихвалятися, але я, не маючи здiбностей до вивчення iноземних мов, за кiлька мiсяцiв мiг спiлкуватися на досить примiтивному, щоправда, рiвнi, мовою, про iснування яко§ ранiш навiть не чув. Маршрути наших прогулянок були обмеженi центральними районами столицi, й вiддалятися вiд них менi категорично не радили. Тут треба окремо розповiсти про устрiй столицi, де мешка╓ майже третина населення кра§ни, i планування яко§ ╓ взiрцем для наслiдування iншими мiстами. Вулицi розходяться вiд центру, звiдти ж почина╓ться нумерацiя будинкiв. Мiж собою радiальнi вулицi сполучаються колами, яких тiльки в межах мiста п"ять, вони ж ╓ маркуванням не прописано§, але жорстко§ сегрегацi§. Iсторичний центр мiста, каменi якого пам"ятають ще вiзит пана Гуллiвера та набагато давнiшi подi§, обмежений новими хмарочосами, що не поступаються висотою й комфортнiстю сiтi-центрам багатьох свiтових столиць. Пiсля першого кiльця йдуть будинки в дванадцять, шiстнадцять i двадцять чотири поверхи. За другим кiльцем - будiвлi з етажнiстю 4 - 9, за третiм - двоповерховi будинки, перемежованi тим, що у нас зазвичай називають приватним сектором, пiсля четвертого кiльця йдуть квартали, що можна назвати нетрями, або мiсцевими фавелами, в яких не на кожнiй вулицi ╓ криниця з питною водою, а електрична енергiя перестала подаватися кiлька рокiв тому через постiйнi крадiжки кабелiв. Далеко не всi тамтешнi будiвлi офiцiйно заре╓строванi, тим бiльше не завжди можливо визначити кiлькiсть i якiсть тамтешнього населення. П"яте кiльце ╓ водночас окружною дорогою, проте й за ним можна зустрiти окремi будiвлi, оскiльки мешканцi останнього кола, дуже пишаючись тим, що вони ╓ мiськими, пильнують мiсце свого проживання вiд засилля за§жджих рогулiв. Тi городяни, якi проживають мiж другим i четвертим кiльцем ся мають за середнiй клас, що в Трiлдогдрiбi, як i в iнших мiстах Ла╜╜не╜╜а, менших за розмiром i кiлькiстю населення, але спланованих за тим самим принципом, вказу╓ ще й на район проживання. Не важко здогадатися, що зi зростанням числа, яке вказу╓ номер будинку, зменшу╓ться, пропорцiйно цiнi на нерухомiсть, рiвень безпеки пересування, а також шанування давнiх традицiй гостинностi. Навiть у вiддалених середнiх районах можна зустрiти громадян, якi сприймуть iноземця, навiть добре прийнятого на вищому рiвнi, лише як об"╓кт пограбування. Що ж до мiських окра§н, то i шанованi й поважнi центровi мешканцi волiють не збавляти швидкостi сво§х iномарок, пролiтаючи скрiзь неблагополучнi райони.

╢ ще одна небезпека, на яку наража╓ться пiшохiд, блукаючи вiддаленими районами мiста: це здичавiлi собаки. Закони держави прямо не забороняють утримання домашнiх тварин в багатоповерхових будинках, проте любителiв фауни обкладають великими податками i зобов"язують створювати належнi умови утримання сво§х улюбленцiв, провадити регулярнi ветеринарнi обстеження тощо. Закони цi виконуються бездоганно лише в центральнiй частинi мiста; я навiть спостерiгав вигулювачiв собак, що одразу збирають за чотирилапими друзями гiвенця - картина, яка нiкого не здиву╓ в ╓вропейських мiстах, проте зда╓ться дикою для мешканцiв пострадянського простору. Випаса╓ тварин зазвичай прислуга, яка i сплачу╓ штраф в разi забруднення мiста з власно§ зарплатнi, а стражiв порядку в центрi iнодi бiльше, нiж перехожих, тож, не дивно, що чистота пiдтриму╓ться належним чином. З вiддаленням вiд центра картина змiню╓ться: утримання тварин не дешевша╓ в частинi сплати податкiв, а ветогляд для бiльшостi власникiв ╓ платним (за представникiв елiти переважним чином сплачу╓ держава). Доходи ж мешканцiв середнiх районiв сутт╓во меншi, проте марнославство i любов до всього живого - насамперед до себе - спонукають середнiй клас не вiдставати нi в чому вiд вищого. Утримувати тварин та╓мно, враховуючи старовинну традицiю сповiщати владу в письмовiй формi про подробицi життя та намiри сусiдiв та отримувати десяту частину накладеного штрафу як винагороду, дуже накладко. Тож для задоволення сво§х природних iнстинктiв середнiм класом була висунута концепцiя усиновлення братiв сво§х менших. Усиновителi принципово вiдкидають всi обов"язки щодо утримання усиновлених ними тварин, вони не забирають §х до сво§х домiвок, не проводять ветеринарних оглядiв, не вiдповiдають за наслiдки сутичок з iншими тваринами i нападiв на людей, натомiсть годують сво§х новонавернених родичiв, викидаючи недо§дки не в смiтт╓вий бак, а поряд з ним. Для будь-яко§ адекватно§ людини одразу зрозумiло, що iдея таким чином родичатися з братами сво§ми меншими - цiлковита дурня, до того ж ще суспiльно небезпечна. Але в кра§нi, яка обрала демократiю формою свого iснування будь яка дурня може бути втiлена в життя, особливо напередоднi виборiв. Мiсцевому самоврядуванню в кра§нi надаються великi права щодо встановлення порядкiв всерединi адмiнiстративно§ одиницi, а середнi райони столицi таким суб"╓ктом ╓. Рокiв за десять до мо§х вiдвiдин острова перед черговими мiсцевими виборами як PR-хiд, який здавався напрочуд вдалим, усиновлення тварин було дозволено законодавчо. В столицi кра§ни традицiйно шанують собак, тож першi кiлька мiсяцiв гуманнi напiвпривiлейованi городяни милувалися, як бавляться на прибудинковiй територi§ пухнастi комочки цуценят. Першi всиновленi мали ознаки певних порiд, бо шляхетнi собачатники з центру мiста залюбки дарували сво§м бiдним родичам позапланову малечу. Проблеми почались десь за рiк, коли, не маючи природних ворогiв, тварини розплiднилися у дуже великiй кiлькостi, при чому, не пильнуючи чистоту породи, собаки дали потомство, схоже на §хнiх прадавнiх диких предкiв. Усиновлення швиденько заборонили, однак це не вирiшило проблеми: пересуватися районами, що ранiш вважалися досить комфортними, стало небезпечно, кiлькiсть випадкiв нападiв собак на людей зросла в рази, iнодi були звiстки про наслiдки трагiчнi, особливо пiд час нападiв на дiтей. Середнiй клас пiднявся соборно на захист власних осель: згуртувавшись в загони самооборони, чоловiки вiдстрiлювали тварин, тру§ли §х, пiдкидаючи в §жу рiзнi хiмiчнi реагенти, присипляли снодiйним тощо. Але найсутт╓вiший внесок у вирiшення проблеми зробили все ж таки державнi внутрiшнi вiйська, що §х за лiченi днi перекинули на боротьбу з чотирилапими. Тодi всi захисники прав тварин принишкли, бо небезпека була реальною i стосувалася §хнiх родин також. Знищити всiх цуцикiв не вдалося, проте стало снаги витiснити §х за коло приватного сектора, де тамтешнi мешканцi тримають собак для захисту подвiр"я - щодо §хнього утримання там i законодавство лiберальнiше, та й самi приватники пильнують, щоб кiлькiсть тварин не перебiльшувала необхiдно§. Собаки розчинились у нетрях, де по сi часи гасають зграями, iнодi виходячи за мiсто, але завжди повертаючись у межi п"ятого кiльця, де ╓ можливiсть пiдхарчуватися на подвiр"ях. Нащадки домашнiх улюбленцiв, колись усиновлених доброзичливими сучими мамами, завдають мешканцям фавел тако§ ж шкоди, що колись i середнякам, наражаючись на таку ж саму вiдповiдь; проте тепер уряд не вважа╓ за потрiбне витрачати бюджетнi кошти на утримання полiцейських спецпiдроздiлiв, на боцi ж тварин вже вiдкрито виступають захисники §хнiх прав, що не мешкають у потерпаючих районах. Мiсцевi новини час вiд часу приголомшують тонкосльозих телеглядачiв картинами жорстоких розправ над чотирилапими. За законом вбивати тварин заборонено, кожну iстоту треба стерилiзувати й вiдпускати знову на волю. Кошти на це регулярно видiляються i, якщо довiряти фiнансовiй звiтностi, використовуються в повному обсязi, але собак чомусь не менша╓. За справжнiй громадянський подвиг вважають фiнансування меценатами притулкiв для знедолених тварин. Взагалi любити тварин бiльше, нiж сво§х бiднiших спiввiтчизникiв - теж одна з традицiй представникiв вищих та середнiх класiв. Враховуючи це, мешканцi найбiднiших кварталiв Трiлдогдрiба зазнають нищiвно§ поразки у iнформацiйнiй вiйнi з собаками, втрачаючи прихильнiсть суспiльно§ думки. ╢дине, що §х може хоч трохи втiшити - §хня ситуацiя не ╓ найгiршою. У iншiй ла╜╜незькiй периферi§ майже так само розплiднились та затероризували бiдну частину мiста шанованi там мавпи. Цi тварюки, як i собаки, здiйснюють напади на людей, а пограбування осель, завдяки протиставленому пальцю та людино подiбностi, §м вдаються набагато краще.

Отже мо╓ пересування мiстом обмежувалося центральною його частиною, яка, як я вже вiдзначав, вдалим застосуванням досягнень технiчного прогресу не поступа╓ться елiтним кварталам найбагатших мегаполiсiв свiту, бiльш того, деяким столицям ╓ чому повчитися у хитромудрих мiських керманичiв. За§зд до iсторичного центру будь-яких автiвок заборонений, проте пересування досить великою територi╓ю узручню╓ться великою кiлькiстю ескалаторiв i транспортерiв. Можна прогулюватися пiшим ходом,або, як забракне часу, стати на чарiвну дорiжку, яка вмонтована прямо всерединi брукiвки i, тримаючись за поручень, що з"явля╓ться нiби з-пiд землi, зi швидкiстю до десяти миль на годину пересуватись, обираючи маршрут за допомогою спецiального джойстика. В центрi заборонено вести будь-яке будiвництво задля збереження iсторичних кра╓видiв, тож з земно§ поверхнi вiн ма╓ такий вигляд, як за часiв вiзиту мого уславленого попередника триста рокiв тому. Згiдно закону про захист пам"яток iсторi§ кожна будiвля на чiтко обмеженiй територi§, включаючи навiть сара§, ╓ культурною спадщиною. Проте закон було прийнято з примiтками, що дозволяли реконструкцiю та модернiзацiю будiвлi, оздоблення його сучасними зручностями, тощо. Оскiльки в документi не йшлося про пiдземну частину будiвлi, то центр столицi забудовувався вглибину: пiдйомним краном знiмалось те, що над землею - зазвичай це була домiвка в два чи три поверхи - пiд нею будувався глибочезний багатоповерховий бункер(в останнi десятилiття кiлькiсть поверхiв сягала чотирьох-п"яти десяткiв), потiм верхiвка хмарочоса-айсберга встановлювалася на законне мiсце. Система кондицiювання повiтря, а в надглибоких будiвлях останнiх рокiв i штучний регулятор тиску, дають можливiсть уникати будь-якого дискомфорту, перебуваючи на глибинi бiльш ста метрiв, надшвидкiснi лiфти, що ведуть прямо до холiв квартир допомагають мешканцям за лiченi секунди опинитися в самому серцi столицi. Сама лише собiвартiсть будiвельних робiт виводить цiни на житло в пiдземних помешканнях на захмарний рiвень. Обслуговування також кошту╓ чимало, тож дозволити собi там оселитися може лише невеличка купка обраних осiб, серед яких сiм"§ найбагатших людей кра§ни та найвищих посадовцiв, що в бiльшостi випадкiв - одне й те саме. Коло хмарочосiв, що обмежу╓ iсторичну частину, ╓ теж дуже престижним i дорогим мiсцем проживання. Цiни на нерухомiсть там трохи нижчi - приблизно як на Мангеттенi, та беззаперечною зручнiстю ╓ те, що кожний будинок оснащений пiдземним паркiнгом - з розрахунку по п"ять автiвок на одну квартиру, де можна розмiстити машини будь-якого розмiру i класу. Отже, представники тамтешньо§ елiти можуть обирати мiсце проживання, враховуючи стиль та розпорядок свого життя: тi достойники, дiяльнiсть яких потребу╓ розсудливого спокою i постiйного перебування в державних установах, зазвичай обирають iсторичний центр, а вельможi та багатi§, яким за родом дiяльностi варто пересуватися мiстом або кра§ною, а також багаточисельнi дiти й онуки обох означених вище категорiй полюбляють коло багатоповерхiвок. Бiльшiсть представникiв елiти мають апартаменти в обох частинах мiста, використовуючи §х вiдповiдно до потреби, або консервуючи як капiтал для майбутнiх нащадкiв. Ще ж в хмарочосах розмiщенi офiси великих системоутворюючих корпорацiй та банкiв. Туди на працю щодня з"§здяться керiвники вищо§ та середньо§ ланки, переважна бiльшiсть яких мешка╓ мiж першим i другим кiльцями. Там цiни на квартири варiюють у межах вiд ки§вських до московських. За другим кiльцем рiвень життя дуже близький до того, що можна спостерiгати в так званих спальних районах мiст-мiльйонникiв пострадянського простору. Що ж до помешкань у нетрях, то халабуду там можна придбати за смiхотворною цiною в кiлькадесят американських доларiв, та занизька цiна зумовлена вiдсутнiстю будь-яких гарантiй безпеки для мешканцiв. Райони пiд тотальним контролем угруповань, якi в бiльшостi кра§н називали б вуличними бандами. Новачковi в тих районах буде непереливки насамперед тому, що на нього вилл╓ться вся накопичена озлобленiсть людей, що потайки ненавидять вищi за себе суспiльнi класи i водночас заздрять §хнiм представникам, але природне боягузтво дозволя╓ вимiщати свою безсилу лють лише на людях, що втратили захист суспiльства. От чому мешканцi середнiх районiв тримаються за сво╓ мiсце проживання всiма доступними способами, остерiгаючись бiльш за все з"§хати в нетрi. Набагато безпечнiше народитися там i прожити все життя, нiж оселитися, знизивши соцiальний статус.

Вiдомостi про такi мiськi подробицi викликали в мене природне запитання: як вда╓ться вiдокремити вищi кола вiд нижчих, особливо вiд останнього, де людське життя варте дуже малого? На це у вiдповiдь я дiзнався вiд мого опiкувача деякi особливостi устрою тi╓§ державно§ служби, на яку вiн працював, а саме Мiнiстерства Держбезпеки. Я вже згадував, що коло контрольованих цi╓ю структурою питань набагато ширше, нiж в аналогiчних служб бiльшостi кра§н. Так, наприклад, держава Ла╜╜не╜╜ зовсiм не ма╓ збройних сил, цiлковито покладаючись в захистi територiальних та iнших iнтересiв на армiю колишньо§ метрополi§. Але охорона деяких стратегiчних об"╓ктiв цiлковито в компетенцi§ внутрiшнiх вiйськ, що пiдпорядковуються названому вище вiдомству. Також функцi§ мiнiстерства зовнiшнiх вiдносин викону╓ спецiальний вiддiл мiграцiйно§ безпеки, який тiсно спiвпрацю╓ з iмперською Службою Мiждержавних Зв"язкiв(до речi, саме в мiграцiйному пiдроздiлi служив мiй проводир в чинi майора). Мiж рiзними вiддiлами спецслужб iнодi йде тiсна спiвпраця, iнодi запекла ворожнеча, а бiльша частина службовцiв взагалi не мають уявлення, якi сфери життя контролю╓ контора, бо вiддiли, департаменти,пiдроздiли,спецiальнi загони i та╓мнi групи постiйно створюються, зливаються, роздiляються, то розширюючи, то скорочуючи штати спiвробiтникiв. Але Служба Забезпечення Правопорядку в мiстах та iнших населених пунктах, як, мабуть в усiх державах свiту, iснувала i iснуватиме завжди, попри зверхн╓, iнодi презирливе ставлення до §§ представникiв з боку бiльш привiлейованих спецслужбiстiв. Бездiяльнiсть тако§ служби далася б взнаки одразу, на вiдмiну вiд iнших бiльш витончених §хнiх колег, вiдсутнiсть дiяльностi яких можна не помiчати роками. Саме цi пiдроздiли всерединi вiдомства Безпеки сутт╓во вiдрiзняються вiд патрульно-постових служб iнших кра§н, причому значна рiзниця в способах формування i методах роботи почина╓ бути помiтною за четвертим кiльцем в столицi та в аналогiчних районах iнших мiст i в найбiднiших селищах. В усiх кра§нах при будь-якому полiтичному режимi в злиднях народжу╓ться найжорстокiша i найнепоборнiша злочиннiсть, яка пов"язу╓ круговою порукою не лише членiв збройних формувань, а й усе населення охоплених районiв. Ватажками угруповань, як годиться, стають люди з надпотужною волею до влади в будь якому способi прояву, при чому моральнi усто§ лише заважають просуванню нагору, про дотримання ж низькодостойниками правових норм годi й казати. Майже всi кра§ни свiту намагаються, в мiру можливостей, боротися з вуличними бандами, в першу чергу з §хнiми очiльниками. Це в бiльшостi випадкiв марна трата зусиль, часу та бюджетних коштiв, оскiльки на мiсце ув"язнених або знищених бандитiв митт╓во приходять новi, ще жорстокiшi та пiдступнiшi, й керманичi у них з"являються як новi голови у гiдри. Саме тут влада Ла╜╜не╜╜а виявила оригiнальнiсть на законодавчому i виконавчому рiвнi. Замiсть вести тривалу й безперспективну вiйну на знищення з озбро╓ними покидьками, були прийнято полiтичне рiшення про укладення з ними громадянського миру. На найнижчому рiвнi було надано право мiсцевим озбро╓ним групам розiбратися самотужки - Служба Охорони Порядку лише встановлю╓ адмiнiстративнi одиницi, якi мають суб"╓ктне право, i з очiльниками яких вестиме дiалог вповноважена особа мiнiстерства, не втручаючись в процес визначення лiдера. Той, хто доведе сво╓ право контролювати певний район, де заре╓стровано проживають не менше тисячi населення з малолiтнiми дiтьми включно, отриму╓ чин ╓фрейтора, посаду квартального i повноваження самому визначати ступiнь пiдсудностi правопорушень, що здiйснюються на пiдконтрольнiй йому територi§. Заробiтна платня таким посадовцям не виплачу╓ться, проте з моменту отримання низькодостойником шмарклi на погон йому почина╓ нараховуватися стаж держслужбовця. Критерi╓м же того, що цей представник влади дiйсно трима╓ наданий йому район, ╓ два показники: по-перше мешканцi означено§ територi§ не повиннi бути помiченими за межами нетрiв. Навiть якщо при перевiрцi документiв у середнiх чи пiдцентрованих районах буде затримано людину з району фавел без супровiдного документа (яким може бути наприклад трудовий договiр, або посвiдчення про навчання у розташованому в респектабельному районi закладi) - цей факт вважа╓ться правопорушенням, заноситься до ре╓стру i доводиться до вiдома квартального разом з доганою, а за три догани на квалiфiкацiйнiй комiсi§ ставиться питання про професiйну вiдповiднiсть посадi. Отже, розбиратися з пiдконтрольними йому мешканцями свого району кожен представник влади ма╓ час лише пiсля двох перших доган, при чому тут влада не обмежу╓ посадовця в методах. Другою умовою утримання в когортi держслужбовцiв ╓ невихiд з району будь-яко§ негативно§ iнформацi§, оскiльки керiвництво служби охорони порядку на те й нада╓ повноваження, щоб людина вирiшувала проблеми, а не створювала §х керiвництву. Якщо квартальний втрача╓ вплив на район, який трима╓, його або просто звiльняють з займано§ посади, або вбива╓ бiльш впливова i авторитетна людина, яка й посiда╓ звiльнену вакансiю. Десятьма квартальними керу╓ надквартальний в чинi сержанта. Обертаючись в кримiнальних колах, держслужбовцi нижчого рiвня iнодi можуть порушувати чинне законодавство - звичайно, не йдеться про злочини проти сво§х пiдлеглих або мешканцiв пiдконтрольних територiй - такi випадки взагалi не протоколюються з цiлком зрозумiлих причин - а у з"ясуваннi стосункiв мiж собою, або при виконаннi неписьмових вказiвок бiльш впливових посадовцiв, що вони самi мають занадто чуйну й тонкосльозу натуру, але §хня проблема потребу╓ вирiшення кримiнальним шляхом. Таких випадкiв забагато, а люди, якi чинять протиправнi дi§, мають завеликий авторитет, щоб позбавляти §х отриманих ранiше звань, тому цих правоохоронцiв лише знiмають з посад i, якщо подi§ отримують суспiльний резонанс, на якийсь час iзолюють вiд суспiльства. В мiсцях позбавлення волi такi посадовцi теж в привiлейованому станi - iснуюча в iнших кра§нах система понятi й кримiнального суспiльства, яка забороня╓ авторитетним представникам злочинного свiту спiвпрацю з владою, тут не працю╓. По закiнченнi термiну покарання такий страж порядку продовжу╓ кар"╓ру, наявнiсть судимостi не ╓ перепоною для цього, навiть дода╓ висуванцевi авторитету. Елiта i наближенi до не§ вимушенi приймати серед себе людей з таким минулим як суспiльно необхiдне зло. Але й кримiнальнi висуванцi(або скорочено крисуванцi) завжди виконують правила гри, не сiдаючи вищим за себе посадовцям на голову i знаючи сво╓ мiсце в i╓рархi§, бо створення прецедентiв занадто швидкого соцiального зльоту несе бiльше загроз, нiж задоволення вiд гамування власного марнославства. Кому, як не людям з тяжким кримiнальним минулим, краще знати, що за особи дихають §м в потилицю, i якi некерованi процеси почнуться в суспiльствi, якщо дати §м забагато волi. До того ж, Внутрiшня Служба Безпеки уважно стежить за кар"╓рами крисуванцiв, тих, що виходять з пiд контролю може несподiвано спiткати зла доля з у виглядi нещасного випадку або харчового отру╓ння.

Теревенi про те, що вiдбуте покарання да╓ старт карколомнiй кар"╓рi завдяки отриманому таким чином житт╓вому досвiду ╓ або дешевеньким пiаром (iнодi суспiльством опанову╓ захват блатною романтикою), або ознакою того, що якийсь телепень з шановано§ родини замолоду пхав свого дурнуватого носа куди було не слiд. Дiйсно, наявнiсть судимостей, навiть непогашених, не ╓ перепоною на кар"╓рному шляху, але пiдйом службовими сходами через кримiнальнi кола - тяжкий i тривалий процес, тому крисуванцi не досягають висот полiтичного олiмпу. Проте було б недалекоглядним принижувати §хню роль в перманентному устабiльненнi суспiльного життя. Крисуванцi, самi iнколи нехтуючи iснуючими в спiльнотi нормами моралi та права, все ж таки пильно стежать за тим, щоб бiльше нiхто цих норм не порушував.

Високi посади, як i великi грошовi статки, здебiльшого успадковуються, проте останнi кiлька десятилiть наслiдування чеснот набува╓ демократичних форм. Всi привiле§ для представникiв елiти прописанi в законах, прийнятих легiтимно обраним Парламентом i виконуються законно призначеним Урядом. А прав i привiле§в чимало. Так чиновники двох вищих рангiв отримують право на пенсiю, маючи стаж держслужбовця не менше тридцяти рокiв, проте iсну╓ один на всю кра§ну середнiй учбовий заклад - Вища Гiмназiя - навчання в якiй зарахову╓ться в трудовий стаж, до того ж випускникам цi╓§ Гiмназi§ йде в залiк також навчання в будь-якому вищому навчальному закладi - вiтчизняному чи iноземному, навчання високородного панича зазвичай оплачу╓ться державою. Через вiдсутнiсть дипломатичних стосункiв з усiма кра§нами, окрiм колишньо§ метрополi§, студенти-ла╜╜нежцi навчаються, маючи паспорта громадян кра§н третього свiту, порядок видачi i тимчасового користування якими визнача╓ться спiльними нормативними актами вiдповiдних вiдомств Ла╜╜не╜╜а та Бельнiбарбi. В кра§нi перебування студентам суворо заборонено розповсюдження iнформацi§ про власну кра§ну i взагалi всю терру пiд магнiтним шатром, тому сво§м однокурсникам вони розповiдають ретельно зазубренi легенди про кра§ну, тимчасовими громадянами яко§ вони стають на перiод навчання. Повертаючись же на батькiвщину, вони повиннi здати сво§ тимчасовi паспорти, §м суворо забороня╓ться розповiдати будь-кому, в якiй кра§нi навчалися i громадянами яко§ формально були. Студентам-посланцям категорично заборонено укладати шлюби з громадянками кра§ни тимчасового перебування, проте не забороняються тривалi стосунки, якi треба обов"язково припинити перед поверненням на батькiвщину. Для м"якого розставання iсну╓ кiлька обкатаних легенд на кшталт участi у нелегальнiй революцiйнiй боротьбi або раптового банкрутства родинного бiзнесу, якi на бiльшiсть прагматично налаштованих спiвмешканок дiють як вiдворотне зiлля. Якщо ж наполеглива дiвчина не припиня╓ спроб подовжити стосунки, студент все одно поверта╓ться додому нiби то для оформлення належних документiв, а §§ незабаром сповiщають через джерела, якi вона вважатиме правдивими, про передчасну смерть або трагiчну загибель коханого. Попри тривале i вiдверте спiлкування, я не спромiгся витягти зi свого провiдника iнформацiю, де ж саме вiн навчався на теренах колишнього Радянського Союзу - а саме на це вказувало непогане володiння росiйською мовою.

Навчатися в мiсцевих вишах набагато простiше, проте iноземний диплом ╓ передумовою швидшого кар"╓рного зростання. Одне логiчне пояснення цьому спало менi на думку майже одразу. Студент, який навча╓ться за кордоном, окрiм володiння рiдною мовою, повинен вивчити ще принаймнi двi: мову кра§ни, громадянином яко§ вiн ╓ згiдно легенди i мову кра§ни-надавача освiтнiх послуг. Навiть якщо молодик не опану╓ той фах, якому навчатиметься тривалi роки, його лiнгвiстичнi здiбностi вже свiдчать про певний рiвень iнтелекту, в той час, як у вишi мiсцевому сановне чадо може отримати диплома, навiть жодного разу не вiдвiдавши аудиторi§.

Отже, син впливових батькiв, якщо вiн навiть не хапа╓ з неба зiрок, а лише придатний до державно§ служби i йде службовими сходинами без прикрих випадкiв, вже в сорок рокiв може отримувати пенсiю, яка дорiвню╓ його ж зарплатнi, а вона у мiсцевих чиновникiв не поступа╓ться розмiром доходам чиновникiв ╓вропейських кра§н. Отримувач пенсi§ не зобов"язаний залишати державну службу - влада кра§ни нiколи не чинить перепон тим достойникам, що проявляють патрiотизм - у такому випадку вiн не втрача╓ право на жодне з двох джерел доходiв.

Те, що високоповажна людина працю╓ на державу, не заважа╓ §й також проявити себе у економiчнiй дiяльностi. Деякi кра§ни, що вважають себе цивiлiзованими, забороняють сво§м посадовцям мати власний бiзнес, тож бiдолахам доводиться ре╓струвати власниками суб"╓кiв господарсько§ дiяльностi дружин, дiтей, батькiв, навiть подеколи тещ та iншу багаточисельну рiдню, яка до того ж не користу╓ться захистом держави у виглядi недоторканостi, яка ╓ у самого поважника. Цi внутрiшньосiмейнi економiчнi вiдносини стають приводами для корупцiйних скандалiв виключно через недолуге законодавство означених кра§н. Конституцi╓ю Ла╜╜не╜╜а передбачена недоторканiсть не тiльки для депутатiв парламенту, членiв уряду а також посадовцiв рiвних з §м за рангом, а й всiх §хнiх родичiв до четвертого колiна включно. Це означа╓, що слiдчi органи не мають права навiть порушувати кримiнально§ справи проти будь-кого з представникiв цього високошанованого панства без змiнення законодавства - це за повною процедурою займа╓ кiлька мiсяцiв.

На щастя, елiта кра§ни залиша╓ться майже незмiнною протягом столiть. До керiвництва державою годиться долучати найрозумнiших i найвправнiших людей, а через дивний збiг обставин саме дiти можновладцiв такими i ╓. Це пiдтверджу╓ться чисельними перевiрками §хнiх здiбностей протягом навчання, об"╓ктивнiсть яких гарантовано пильним наглядом самих високодостойних батькiв. Однi╓ю з форм таких перевiрок ╓ надання можливостей синам достойникiв самостiйно, без будь-яко§ протекцi§ i допомоги з боку впливових родичiв керувати суб"╓ктами господарсько§ дiяльностi. Всiх давно перестало дивувати, що фiрми, концерни i корпорацi§ пiд проводом молодих генi§в демонструють небачену ефективнiсть i захмарний рiвень рентабельностi, а очолюванi ними райони митт╓во займають першi мiсця по найважливiшим соцiально-економiчним показникам на час, що опиняються пiд проводом не за вiком мудрих керманичiв. Проте не тiльки на адмiнiстративнiй та економiчнiй нивi проявляють сво§ здiбностi високороднi паничi, адже всiм давно вiдомий той факт, що непересiчна людина ╓ талановитою в усьому, треба тiльки пильно придивлятися, щоб талант цей розгледiти. Так син губернатора однi╓§ з вiддалених периферiй ще пiвстолiття тому тривалий час захоплювався живописом, на що сановний тато витратив не одну сотню тисяч доларiв, оплачуючи навчання у рiзних куточках свiту, та все було марно: малювати перезрiлий вiчний студент патологiчно не вмiв. Пiсля чергового скандалу, пов"язаного з обмеженням бюджету навчання, синуля так розлютився, що порiзав ножем i порозмальовував золотим Паркером тi дорогi копi§ шедеврiв живопису, якi прикрашали будинок високопосадовця. Зависоким був ризик того, що чергова сiмейна сварка спричинить черговий же зрив молодшого представника родини на важкi наркотики. Аж тут вiдомий на островi портретист, який в тi часи писав для столично§ галере§ образ старшого з сiм"§ i через родиннi сварки мiг був позбутися вигiдного заказу, зауважив, що такi оригiнальнi перетворення роблять всiм вiдомi витвори мистецтва набагато екстравагантнiшими. Цей чоловiчок вiд мистецтва був великим розумником, першим з усiх спритникiв допетравши, що можна зробити неабияку при╓мнiсть високодостойному пановi, тягаючи за ним в зубах його ж туалетнi капцi кулуарами парламенту - такий винахiд започаткував iнституцiю депутатських помiчникiв. Саме цей спритник висловив думку знавця, що, мовляв, вiдомий флорентi╓ць не дописував би портрет дружини торгiвця все життя, якби вчасно здогадався прималювати §й вугiллям вусики й борiдку, а боксерська рукавичка набагато природнiша на руцi папи Юлiя другого, нiж шiсть пальцiв. Майже одразу була проведена виставка робiт талановитого молодика, яка стала для нього справжнiм трiумфом. Митець не просто спромiгся продати друзям свого батька майже всi полотна, а ще започаткував новий жанр в мистецтвi живопису - iнкрустацiю вже написаних шедеврiв. Вiдтодi центральна друкарня почала випуск за спецзаказом художнiх шкiл чорно-бiлих копiй всесвiтньо вiдомих картин, якi розписувалися i розцяцьковувалися митцями вiдповiдно до §хнього вiку, статку i фантазi§: якщо генiальнi дiти iз сизо-фiолетовою аурою працювали здебiльшого фломастерами, то художники вiдомi i знанi використовували для iнкрустування i сусальне золото, i дорогоцiнне камiння. Iз втiленням в життя комп"ютерних технологiй мистецтво iнкрустацi§ перейшло в цифровий формат, де з вiдомих картин стали робити справжнi вiдео-клiпи, не тiльки розфарбовуючи §х, а ще супроводжуючи саунд-треком i перемежовуючи появою цицястих дiвуль або пухнастих тваринок. Щоправда, ортодоксальнi iнкрустатори вважають сво§х iнтернет-побратимiв халтурщиками i дилетантами, але мережевi рейтинги свiдчать про бiльшу популярнiсть ново§ течi§ в мистецтвi iнкрустацi§, нiж ма╓ традицiйна школа. Зараз той шановний чоловiк,який започаткував був новий вид живопису, очолю╓ на островi республiканську Академiю Мистецтв, i жах бере вiд думки, що через дурне невмiння малювати свiт мiг був позбутися не лише великого художника, а ще й нового революцiйного напрямку в мистецтвi, не визнавати авангарднiсть якого можуть лише заздрiснi нездари або бездарнi заздрiсники.

Не так давно губернатор iншо§ вiддалено§ периферi§, донька якого отримала вищу освiту в столицi i не спромоглась посiсти там вiдповiдну сво§м здiбностям вакансiю, вiдкрив у провiнцiйнiй Академi§ для улюблено§ дитини небачений доти в тамтешнiй глухоманi факультет непотрiбних речей, що завдяки генiальностi молодо§ обдаровано§ особи, а зовсiм не батькiвському адмiнiстративному впливу, за лiченi мiсяцi стали в тiй провiнцi§ потрiбними геть усiм.

Iснують науковi працi, якi доводять значнi переваги представникiв елiти в усiх аспектах житт╓дiяльностi, включно з фiзiологi╓ю, а в розумових надздiбностях верхньо§ касти, яку ще називають вищими, не сумнiва╓ться нiхто на островi. Законодавцям внесення змiн до перелiку недоторканих не завда╓ багато клопоту, хiба що треба встигати змiнювати iнiцiали померлих батькiв на iмена §хнiх же дiтей та онукiв. Отже, захист родинам державних людей гарантовано на законодавчому рiвнi, а держава завжди пильну╓ права сво§х громадян, особливо коли це люди багатi та впливовi.

Але високопосадовцi не поспiшають оформлювати сво§ статки на дружин, хiба що вона походить з поважнiшо§ родини, або сам державний муж якийсь неблагополучний i не ма╓ бiзнесового хисту. Мiсцеве законодавство не просто дозволя╓ державним службовцям займатися економiчною дiяльнiстю задля отримання прибутку, вони здiйснюють цю дiяльнiсть у режимi найбiльшого сприяння. Весь великий бiзнес i переважна частина середнього ╓ власнiстю депутатiв, мiнiстрiв та iнших державникiв, а дрiбнi пiдпри╓мцi урядовою постановою зобов"язанi об"╓днуватися в корпорацi§, на чолi яких теж стоять державнi люди. Чоловiк, який не ма╓ вiдношення до управлiнського апарату, зiткнеться з великою кiлькiстю бюрократичних перепонiв при ре╓страцi§ i веденнi власного бiзнесу, i це навiть якщо до них будуть застосованi лише законнi методи, без врахування упередженого ставлення i особисто§ неприязнi з боку людей, за якими сто§ть держава. В той же час люди системи ще на стартi мають значну кiлькiсть переваг. Хто краще за начальника полiцi§ убезпечить офiси, якi працюють з готiвкою, вiд пограбувань? Хто швидше за бургомiстра отрима╓ дозвiл на забудову iсторичного центра мiста? Хто забезпечить торговi точки дешевшими товарами, нiж керiвник митницi? Хто знайде бiльш дешеву i покiрливу робочу силу для об"╓ктiв будiвництва, нiж начальник виправного закладу? Нарештi, у бiзнесменiв-високопосадовцiв ╓ законодавчий важiль, який дуже зрiдка, але застосову╓ться для подолання форс-мажорних обставин. Пiд час мого перебування на островi стався такий випадок, що пiдкреслю╓ важливiсть перебування водночас великого бiзнесу при владi, а влади у великому бiзнесi. Один з найбагатших людей кра§ни, власник велико§ торговельно§ мережi, який водночас ╓ депутатом парламенту вiд правлячо§ партi§ та головою антикорупцiйно§ парламентсько§ пiдкомiсi§, придбав за дуже вигiдною цiною настiльки велику партiю комп"ютерiв, що платоспроможного попиту в масштабi всi╓§ кра§ни вряди-годи вистачило б, щоб розпродати десяту частину товару. Нiякi знижки, акцi§, безвiдсоткове кредитування тощо не могли налагодити розпродаж оргтехнiки в кра§нi, де три чвертi населення мешка╓ у неелектрифiкованих будiвлях. Апаратури стало б комп"ютерiзувати всi школи та лiкарнi кра§ни, але бюджетне фiнансування цих галузей настiльки скудне, що лише на вiдшкодування витрат пiшло б рокiв iз тридцять, а який бiзнесмен став би вести дiяльнiсть собi у збиток? В будь-якiй iншiй кра§нi цей комерсант збанкрутiв би, але специфiка економiчного життя острова, що поляга╓ в ╓дностi законодавчо§, виконавчо§ влад та реально§ економiки, дозволила цьому поважному пановi великих прикростей уникнути. Щоб можна було зрозумiти всю далекогляднiсть i мудрiсть людини, яка спланувала таку багатоходову комбiнацiю, треба ще дещо розповiсти про уклад життя i нацiональнi традицi§ мешканцiв острова.

Азартнi iгри з давнiх-давен були невiд"╓мною частиною життя тубiльцiв. Окрiм споконвiчних, що ними бавилися острiв"яни довгi столiття, всi, що ╓ на свiтi дуже швидко сприймалися i отримували тут прописку. Гра на грошi вважалась саме дрiбним бiзнесом, який ретельно ре╓струвався i оподатковувався. Для вузького кола обраних в центральнiй частинi столицi мiстилося кiлька престижних казино з дуже жорстким фейс-контролем, на втiху iнших категорiй населення був збудований цiлий гральний центр, який мав вдале розташування перед четвертим кiльцем, але ближче до центру - це давало можливiсть вiдвiдувати його i мешканцям спальних районiв i приватного сектора, i навiть для мешканцiв фавел перебування на територi§ цього центру не вважалося адмiнiстративним правопорушенням. Особливо вабили мiсцевих гральнi карти - iгор на грошi з §хнiм застосуванням вони знали бiльше трьохсот. Також можна було побавитися в гральнi костi(теж кiлька десяткiв рiзновидiв), в нарди, в маленьку рулеточку, в монополiю на реальнi грошi як з майстром гри так i мiж двома гравцями, в балду, в ╜╓ппу(мiсцевий рiзновид наперстка), в орлянку, в камiнь-ножицi-папiр та ще велику кiлькiсть рiзних iгор. Самi майстри були заре╓строванi дрiбними пiдпри╓мцями, а весь центр належав одному депутатовi з конструктивно§ опозицi§, який очолював парламентський пiдкомiтет з питань моралi i водночас був свояком того депутата, що мав проблеми з реалiзацi╓ю оргтехнiки (на островi родиннi стосунки мiж дiячами рiзних полiтичних сил - звична рiч).

Одного весняного дня в гральному центрi стався нещасний випадок - пожежа. Щiльно забудована територiя не мала системного плану евакуацi§, до того ж, за результатами роботи комiсi§, якi майже одразу були засекреченi, було визначено дев"ять джерел загоряння. Але та ж сама комiсiя пiдтвердила, що в усiх дев"яти точках мала мiсце лише недбалiсть господарiв павiльйонiв, яка, за компетентним рiшенням, i спричинило загибель бiльш нiж двохсот людей. Всi власники закладiв пiшли на довiчне ув"язнення, але на цьому суспiльний резонанс не вщух. Було скликане позачергове зiбрання парламенту, на якому переважною бiльшiстю прийнятий закон, що забороняв гральний бiзнес взагалi. Майстрам гри закидалася надмiрна жага до наживи, що спричиня╓ людськi жертви, а також провокування у простих громадян нападiв лудоманi§. Заборонялося грати на грошi в будь-який спосiб, будь-де(окрiм елiтних казино, територiя яких вважа╓ться вiльною економiчною зоною). Гральний центр було зачинено i опечатано. Оперативним працiвниками Служби безпеки додалося роботи по вiдлову майстрiв-нелегалiв, якi iснували завжди, працюючи в рiзних мiсцях скопичення людей, не сплачуючи жодних податкiв, до яких тепер долучилися деякi в минулому законослухнянi майстри. До того ж самi гравцi, шукаючи способи вгамувати тягу до згубно§ звички, набагато частiше ставали жертвами вiдвертих шахра§в, при чому серед потерпiлих виявилося велика кiлькiсть мешканцiв середнiх кварталiв, чи§ звернення представникам влади iгнорувати не вдавалося. За кiлька тижнiв тако§ напружено§ працi профiльний пiдроздiл Мiнiстерства Безпеки звернувся до урядовцiв з проханням якось законодавчо врегулювати ситуацiю. Ще за кiлька днiв було впроваджено пiдзаконний акт, що виводив iгри в вiртуальному просторi з перелiку азартних. Наступного ж дня вiдкрився iгровий центр, з усiма майстрами гри подовжувалися договори оренди з ╓диною умовою: всi iгри повиннi тепер вестися на комп"ютерах з застосуванням вiдповiдних програм, якi вже були в продажу на носiях електронно§ iнформацi§ - все було схоже на ретельну пiдготовку спритних бiзнесменiв до урядового рiшення. Головною умовою повернення орендарiв на поплаченi ними ще ранiше робочi мiсця було, звiсна рiч, придбання комп"ютерiв, кiлькiсть яких вираховувалась вiд площi павiльйону. Комп"ютери повиннi були вiдповiдати певним технiчним характеристикам, якi дивним чином збiгалися з параметрами машин з тi╓§ само§ придбано§ та не реалiзовано§ партi§ оргтехнiки, з описання поневiрянь власника яко§ я i починав розповiдь; тобто не можна було купити десь старенький комп"ютер чи зiбрати зi складових частин самому i з ним повернутися у власний бiзнес. Також майстрам було не до вподоби зниження професiйних критерi§в: щоб стати вправним круп"╓ або картярем потрiбно мати дуже вправнi руки, до яких, до речi, якiсь грошенята в процесi гри можуть i пристати. А вмикати оздоблений програмою ящик в змозi будь-який користувач. Та не в традицiях мiсцевих пiдпри╓мцiв смiливо сперечатися з керiвництвом, яке ще до того ма╓ на кожного достатньо компромату, щоб створити проблеми набагато бiльшi, нiж звичнi побори. Ще один суб"╓кт, що значно втратив через такi метаморфози законодавства - це держава, а конкретно - §§ бюджет. До комп"ютеризацi§ пiдпри╓мцi сплачували досить високий податок з прибутку, який хоч i мiнiмiзували в усi доступнi способи, проте сума набiгала чималенька. Тепер же грошi, якi кожний гравець сплачу╓, щоб активувати програму гри, через систему електронних платежiв уходять в Логадо, де заре╓строване доменне iм"я. До речi, саме бельнiбарбiйська фiрма була постачальником тi╓§ само§ партi§ комп"ютерiв. Як бачимо, пiдпри╓мницька жилка, по╓днана з адмiнiстративним впливом да╓ неабиякi позитивнi результати для великого бiзнесу. А узгодження законодавства з мiсцевими традицiями дозволило уникнути в кра§нi такого жахливого явища, як корупцiя, адже це, згiдно всiх словникiв i кодексiв, саме протиправна дiяльнiсть, яка поляга╓ у використаннi посадовцями §х повноважень для власного збагачення, а в ла╜╜нежськiй державi будь яке збагачення службових осiб проходить у повнiй вiдповiдностi з законодавством.

З застосуванням законодавчих важелiв на островi було подолане ще й казнокрадство на всiх рiвнях. Згiдно з законами не вважа╓ться крадiжкою нецiльове використання державних коштiв на суму, що не перевищу╓ десяти вiдсоткiв бюджету вiдповiдного рiвня. Тож розпорядники ресурсiв пильнують, щоб бiльшi суми на особистi потреби державних посадовцiв не витрачалися, а якщо витрачаються, то бюджет перепису╓ться таким чином, щоб ця розтрата в десять вiдсоткiв укладалася - це важко, але за наявностi стабiльно§ влади i мiцно§ §§ вертикалi цiлком можливо.

Повертаючись до описання прав i привiле§в вищих - саме з представниками цi╓§ касти менi довелося здебiльшого спiлкуватися, прогулюючись в супроводi свого перекладача i товариша iсторичним центром столицi - треба зазначити, що люди цi досить при╓мнi в обходженнi зi мною, водночас до сво§х спiввiтчизникiв з нижчих верств суспiльства ставляться зарозумiло i хуцпато. В розмовах мiж собою тi дев"яноста дев"ять вiдсоткiв населення, якi не входять до §хнього тiсного кола вони називають поганю.

<Тут i далi я взяв на себе смiливiсть вiльно перекласти тi назви i термiни, що широко вживаються у побутових розмовах або юриспруденцi§. Буквальний переклад мiг би уразити слух цнотливих читачiв, оскiльки занадто ретельний пiдбiр висловлювань не ╓ складовою мiсцево§ ментальностi. Так слово "висуванець" мало б перекладатися як "чоловiк, який згоден заради кар"╓рного зростання на акт анально-орального контакту з прямим керiвником", а слово "погань" -- "iстоти людського або тваринного походження, що належать особi вищо§ касти як приватна власнiсть". Iсторiя словотворення мною не вивчалася, натепер же нiхто не ма╓ жодних сумнiвiв щодо сексуально§ орi╓нтацi§ молодих кар"╓ристiв, оскiльки проявами особисто§ суворо§ мужностi вони щодня вражають i шокують сво§х пiдлеглих i слабкiших за себе простих людей, а угоди щодо купiвлi-продажу представникiв нижчих каст не здiйснюються через вiдсутнiсть нормативно-правово§ бази. Саме тому цi розповсюдженi речовi звороти слiд сприймати як iдiоми, а не логiчну суму складових елементiв. Вiд замiни таких слiв або словосполучень аналогами з ненормативно§ укра§нсько§ лексики, якi без сумнiву могли лаконiчнiше i влучнiше описати предмет, iстоту чи явище я утримався лише через полiткоректнiсть i самоцензуру. - Автор>

В кра§нi практично вiдсутнi правила дорожнього руху, i дуже маленький штат працiвникiв вiдповiдного департаменту полiцi§. Натомiсть законодавство фактично регламенту╓ розподiл прав i обов"язкiв водi§в згiдно з рiвнем престижностi i вiдповiдно вартостi транспортного засобу, а оскiльки приналежнiсть до вищо§ касти i володiння великими грошима майже завжди одне й те саме, то це можна розцiнювати як один з привiле§в вищих. Так впроваджена презумпцiя винуватостi пiшохода у разi, якщо вiн був учасником ДТП чи навiть потерпiлим, також дiя цi╓§ презумпцi§ розпоширю╓ться на власника дешевшо§ автiвки або велосипеда в разi участi в iнцидентi двох або бiльше машин. Пiсля ре╓страцi§ факту дорожньо-транспортно§ пригоди §§ учасник нижчого рангу або пiшохiд ма╓ довести в судi вiдсутнiсть сво╓§ провини особисто(а в разi його загибелi чи втрати дi╓здатностi це робить оплачений ним чи його родичами адвокат), i лише пiсля цього судом да╓ться санкцiя на проведення по вiдношенню до водiя бiльш престижно§ автомарки слiдчих дiй, в тому числi взяття аналiзiв на пiдтвердження алкогольного чи наркотичного сп"янiння. Щоб уникнути плутанини, престижнiсть автомобiля можна визначити за номерними знаками,якi видаються з урахуванням i цiни i службового положення власника транспортного засобу.

Тi достойнi люди, якi мешкають в межах першого кiльця, мають у власностi найновiшi моделi вiдомiших автовиробникiв. З вiддаленням вiд центру йде вiдповiдне здешевлення транспортних засобiв - особливо зiгрiло мою душу наявнiсть в середнiх районах майже рiдних "Жигулiв" та "Запорожцiв". На межi мiста бiльшiсть населення транспортуються переважно велосипедами та велорикшами. Там навiть дороги завузькi для автомобiлiв. У вiддалених же вiд столицi закуточках кра§ни ╓ селища, де чоловiка, який ма╓ в господi ручний двоколовий возик, вважають вправним ╜аздою або перспективним нареченим.

Ще однi╓ю з переваг належностi людини до елiти ╓ гарантоване державою право на невтрату власних коштiв пiд час участi в дiяльностi так званих Народних трестiв Швидкого Збагачення, або просто трестiв.

Цей майже суспiльний iнститут потребу╓ особливо§ уваги. Грошова система Ла╜╜не╜╜а напрочуд стабiльна як для такого типу кра§н, iндекс iнфляцi§ останнi роки не перевищу╓ аналогiчний показник в середньому по всiм кра§нам третього свiту, грошова одиниця - ла╜╜ - теж повiльно девальву╓ без занадто рiзких падiнь та злетiв курсу. Банкiвська система доволi мiцна, це можна пояснити зокрема тим, що власниками системоутворюючих банкiв ╓ або найвпливовiшi представники владно§ елiти або потужнi бельнiбарбiйськi корпорацi§. Розмiстити власнi кошти на депозитних рахунках мають право всi громадяни кра§ни, за умови, що цi громадяни мають кошти та документ, який посвiдчу╓ особу; випадкiв повно§ втрати заощаджень за останнi кiльканадцять рокiв анi через гiперiнфляцiю, анi через банкрутство фiнансових установ не було. Але вiдсоткова ставка за депозитами в банках зазвичай не перевищу╓ рiвень iнфляцi§, тому вкладник лише не втрача╓ того, що ма╓, збагатитися не в змозi, хоча всiм цього дуже кортить. Саме задля здiйснення цi╓§ мети i створюються Народнi трести. Сутнiсть таких установ поляга╓ в тому, що група iнiцiативних людей об"╓днуються в спiлку без оголошення мети §§ iснування, напрямку дiяльностi i способiв досягнення зависоких фiнансових результатiв. Цi благодiйники пропонують зубожiлому населенню здавалося б нереально високу доходнiсть по внесках - вiд десяти вiдсоткiв на мiсяць i внески приймають вiд усiх фiзичних осiб, навiть тих, в кого документи вiдсутнi.

Iзольованiсть кра§ни вiд всього свiту не да╓ можливостi мати надприбутки за рахунок iнновацiй, iноземних iнвестицiй, швидкого втiлення новiтнiх технологiй . До того ж громадяни Ла╜╜не╜╜а занадто обiзнанi в хитрощах реально§ економiки, i добре розумiють, що таку доходнiсть, яку пропонують трести, може забезпечити лише кримiнальна дiяльнiсть: незаконний обiг наркотичних засобiв, торгiвля живим товаром, дiяльнiсть чорних рiелторiв, пiратство, замовнi вбивства, в кращому випадку - вдале шахрайство. Все це вони розумiють, але за давнiм мiсцевим повiр"ям вважають, що грошова оборудка не може бути аж занадто протизаконною, коли вона вдала, а якщо людина особисто не брала участь у ско╓ннi злочину - це ╓ для не§ пiдставою не вiдчувати докорiв сумлiння. Народнi трести не iснують занадто довго: якщо у засновникiв ╓ реальнi джерела прибуткiв, про якi сказано вище, правоохороннi органи §х рано чи пiзно викривають та заарештовують. Та в останнi роки почастiшали випадки, коли нечеснi засновники трестiв взагалi байдикують, виплачуючи дивiденди старим учасникам тресту за рахунок нових, яких приваблюють обiцянi надприбутки. В такому випадку трест вмира╓, коли не вда╓ться знайти нових вкладникiв. Банкрутство тако§ установи регламентовано законодавчим актом, окремий пункт якого зобов"язу╓ засновникiв за три днi до лiквiдацi§ сповiщати органи влади. Завдяки цьому всi вкладники - представники елiти завчасно отримують iнформацiю про загибель контори i зобов"язанi забрати сво§ кошти i нарахованi вiдсотки протягом двох дiб, при чому сповiщати про негаразди фiрми простолюдних вкладникiв суворо заборонено.

Серед засновникiв кожного такого тресту ╓ принаймнi один з вищих, який не зобов"язаний нiчого знати про дiяльнiсть пiдпри╓мства, лише да╓ чесне iм"я.

Саме створення фiнансових пiрамiд кримiнальним злочином на островi не вважа╓ться, навпаки прирiвню╓ться до органiзацi§ лотерей. Дiйсно у гравцiв з простого люду шанси отримати навiть сво§ кошти, не кажучи вже про вiдсотки, дуже низькi. Отже фiнансово активна ла╜╜незька погань, достеменно не знаючи головного призначення чергового тресту, молить бога про те, щоб вiн мав реальнi джерела прибуткiв. Це не тому, що шанованi в сво§х колах, зазвичай лiтнi люди настiльки кровожерливi, що мрiють про вбивство домовласника з метою вигiдного продажу нерухомостi, або про викрадення чи╓§сь дитини задля подальшого розтину i вiдправки здорових органiв для трансплантацi§, або примусу до зйомок у дитячому порно. I не тому, що цi пiдло-боягузливi нiкчеми самi не мають хисту навiть пограбувати чи вбити людину, а чекають, коли за них це зробить хтось iнший. Навiть жмикрутство, що ╓ незаперечною частиною ментальностi ла╜╜нежцiв, не ╓ головним, що спонука╓ до участi у наперед не дуже законних оборудках. Просто §м аж занадто кортить бути хоч в чомусь схожими з вищими створiннями, стати серед них сво§ми, або, як §х тут називають владними чи привладненими, навiть за рахунок тих, кому в життi пощастило ще менше. Вiдтак, допоки iснуватиме погань, час вiд часу виникатимуть i трести.


Роздiл IV. Автор продовжу╓ вивчати мiсцевi традицi§. Деякi форми соцiального лiфту, що дiють на островi для чоловiкiв i жiнок. Показники економiчного розвитку Ла╜╜не╜╜а. Особливостi системи соцiального захисту, медицини та освiти.

Перераховувати всi переваги вiд народження в середовищi мiсцево§ елiти можна довго. Традицiя не розпилювати надбання сiм"§ для вищих ╓ надзаконом. Острiв традицiйно роздiлений на сiм периферiй, якi за теперiшньою конституцi╓ю мають статус адмiнiстративних округiв. В кожнiй з провiнцiй свiй клан володарю╓ столiттями, кожна мiсцева елiта пильну╓ чистоту свого роду. Шляхи представникiв всiх округiв здавна перетинаються в столицi держави. Молодiсть не пита╓ про належнiсть до певного клану, а клан не хоче зважати на примхи молодостi, тож частенько бувало таке, що хлопець iз дiвчиною i одне одного вподобають, i в усьому вони рiвня, але родичi §хнi нiяк не порозумiються, як тi веронськi свати - тодi у молодят не склада╓ться тiльки через те, що обо╓ з вищих. Молодi люди нiколи не наважувалися йти проти волi родин - за це карали смертю обох. ╢дине, на що могли сподiватися вiдчайдушнi молодята - на прихисток вiд третьо§ сiм"§, звiсно, зi значною втратою соцiального статусу i за умови, що цей третiй клан не ма╓ дружнiх стосункiв з жодним з перших двох. Породичатися ж з поганю означало зганьбити свiй рiд остаточно. Тому протягом столiть ╓диним способом зберiгати чистоту роду вважалася ендогамiя. Це дiйсно допомагало не розпорошувати родиннi капiтали, проте бiда прийшла до обраних з iншого боку. Через велику кiлькiсть консумованих шлюбiв мiж близькими родичами виродження елiти стало наочно помiтним. Деякi народи платять за чистоту кровi збiльшенням кiлькостi хворих на цукровий дiабет чи на хворобу Дауна, деякi короткозорiстю бiльшо§ частини населення або вiдсутнiстю iмунiтету до легких хвороб. Ла╜╜незьку верхiвку на початку минулого столiття спiткала набагато страшнiша кара: переважна бiльшiсть новонароджених в обраних родинах дiтей взагалi були нежитт╓здатними, але породiлля, дiти яких виживали, зазвичай заздрили тим матерям, що одразу втрачали немовлят - настiльки безпросвiтною була перспектива виховувати дитину-монстра.

Тодi за згодою всiх кланiв задля фiзiологiчного виживання верхiвки було змiнено деякi засади суспiльно§ моралi для обраних. Шлюб з представником простого люду перестав вважатися смертним грiхом - те, що ранiше мали за неподобство, отримало назву розрiдження кровi. Був запроваджений суспiльний iнститут зятькiвства. Обирався юнак - з простих але дуже амбiтний - з яким брала шлюб дочка впливових батькiв. Тут вищi вперше звернули увагу на неоднорiднiсть поганi: зрозумiло, що нiхто зятька з самого низу брати не збирався, нишпорки, якi служили сiм"§, ретельно вивчали, чи заслугову╓ саме цей хлопець на таку велику честь - породичатися з обраними. Розрiдження кровi спрацювало напрочуд швидко: вже за кiлька десятилiть число виродкiв, народжених в елiтних сiм"ях, зменшилося в рази i майже досягло норми. Вiд iнституту зятькiвства вiдмовлятися не стали, i не тiльки через генетичну безпеку. Рiч у тiм, що нерозпорошення родинного капiталу досi залиша╓ться головним прiоритетом кланiв, а в ла╜╜незькiй державi, як в усiх подiбних суспiльствах, головним надбанням ╓ не грошi, не засоби виробництва i не земля - головним капiталом виступають з в " я з к и в широкому розумiннi цього слова. Це i адмiнiстративний ресурс, i вплив у кримiнальних колах, i авторитет в середовищi традицiйно налаштованих спiвгромадян i ще багато факторiв.

Вiдомо, наприклад, що батько-генерал забезпечить синовi кар"╓рне зростання щонайменше до звання полковника, а якщо протеже матиме бодай трiшечки звилин в мiзках, то неодмiнно бути йому також генералом. А що робити, коли у во╓начальника лише дочки, або син не спроможний тягти вiйськову службу, i чадолюбство заважа╓ батьковi принудити його копняками? На керiвну посаду у корпорацi§, яка належить можновладцевi зазвичай признача╓ться хтось iз сiм"§. Це важка копiтка робота, що потребу╓ i самовiдданостi, i iнтелекту. А як бути, коли син одоробло чи гультяй, а доня - домашня квочка або свiтська хвойда? В таких випадках зятьки стануть в нагодi. Якщо ж в корпорацi§ ╓ пiдроздiл, що викону╓ не зовсiм законнi, або зовсiм незаконнi доручення, очiльником якого не можна винаймати людину з вулицi, а когось iз родин пiдставляти пiд удар можливо§ розплати шкода - тут зятьки взагалi незамiннi. Нормальна людина в будь-якiй кра§нi свiту оберiгатиме вiд такого роду працi рiдних дiтей, а людину не рiдну не жаль навiть втратити, якщо виникнуть форс-мажорнi обставини i потрiбно буде на когось з керiвництва компанi§ перекласти всю вiдповiдальнiсть i запроторити до в"язницi або усунути вiд справ ще жорсткiше.

Вищi дають за дочкою посаг у виглядi посад чи повноважень не тiльки сподiваючись на вдячнiсть зятька, але й прив"язуючи його непорушною клятвою. Кожен з них заповню╓ так звану дорожню карту приймака, що насправдi ╓ дуже жорстким шлюбним контрактом. Пiдписуючи цей документ, зятьок бере на себе багато обов"язкiв, якi обмежують його конституцiйнi права i ста╓ ущербним - це юридичний термiн, а не образа честi й гiдностi.

У власностi мого товариша i провiдника ╓ юридична фiрма, яка ма╓ монопольне право на укладання шлюбних угод верхiвки з представниками iнших верств населення. Iнформацiя про зятькiвство носить конфiденцiйний характер, тож перш, нiж отримати допуск до не§, менi довелося дати клятву про нерозголошення, яку я не порушу й тепер. ╢дине, що можу дозволити собi сказати: побачивши прiзвища клi╓нтiв контори, я був приголомшений, яка кiлькiсть людей, що у публiчнiй полiтицi мають iмiдж вольових, сильних, самодостатнiх особистостей ╓ всього лише ущербними зятьками. У збереженнi та╓мницi зятькiвства зацiкавлений не тiльки чоловiк, що завдяки такiй процедурi отримав квиток нагору, але й сiм"я - адже наявнiсть тако§ угоди означа╓, що §хня доня не спромоглася знайти собi пару серед рiвнi, пихатi подружки поза очi називають §§ знецiненим товаром на ярмарку наречених.

Бiльшiсть пунктiв в дорожнiй картi приймака стандартнi: зятьок нада╓ сiм"§ майже необмежену владу над собою. Разом зi шлюбним договором вiн вида╓ кiлька розписок на отримання грошових коштiв у борг без зазначення суми i дати - цi платiжнi документи лежать у родинних сейфах як останнiй аргумент на випадок неадекватних дiй з боку пiдписанта. В шлюбi зятьок перебува╓ пiд суворим фiнансовим контролем: вiн не ма╓ права використовувати на себе грошей бiльше, нiж потрiбно для пiдтримки наочного iмiджу. В кожному контрактi ╓ перелiк посад, на якi зятьок ма╓ право працевлаштувати сво§х родичiв, зазвичай протекцiя зятька розповсюджу╓ться лише на вакансi§ з тяжкою шкiдливою роботою, не припуска╓ться згуртування родичiв в одному пiдроздiлi корпорацi§ - це унеможливлю╓ створення кланiв всерединi клану.

<Протекцiя для бiдних родичiв - прерогатива не тiльки зятькiв, а й будь-яко§ людини, незалежно вiд статi, якiй пощастило в життi бiльш, нiж §§ одноплемiнникам. На островi таких благодiйкiв називають витягайлами, а §хнiх протеже - причiпайлами. Особливiсть нацiонального кар"╓ротворення в цих колах поляга╓ в тому, що витягайло, знаючи примхи сво§х власних покровителiв, швидше сприятиме службовому зростанню далеких, нiж близьких i кревних родичiв. Але бiльш, нiж родство чи кумiвство причiпайловi може в першi роки його дiяльностi завадити його талановитiсть або вправнiсть в роботi. Це легко поясню╓ться тим, що самий витягайло не дуже впевнено почува╓ться на новiй для нього сходинцi соцiально§ пiрамiди i остерiга╓ться конкуренцi§. Рокiв iз двадцять тому вiдома i успiшна на той час оперна спiвачка доклала всiх зусиль, щоб дiвчина з §§ ж мiстечка не вийшла виступати на опернiй сценi лише тому, що в молодо§ був сильнiший голос, при тому що безголосих i незграбних дiвчаток для кордебалету i лiжка продюсера поважна дiва постачала десятками.

Через особливостi суспiльного життя на островi протекцiя може полягати лише в тому, що витягайло не заперечу╓ факт свого особистого знайомства з причiпайлом i дозволя╓ останньому позичати собi грошi. >

В деяких контрактах регламенту╓ться навiть кiлькiсть i соцiальний статус коханок, що §х дозволено мати пiдписантовi. Ла╜╜нежцi - не ханжi i з розумiнням приймають гарячий темперамент чоловiкiв. Сiм"ю непоко§ть не самий адюльтер, а можливiсть витоку коштiв сiм"§, якi зятьок може витрачати на байстрят, перейнявшись батькiвськими почуттями.

У разi розлучення з iнiцiативи будь-яко§ сторони зятька зазвичай не виштовхують на вулицю i не позбавляють посад, але iз зарплатнi утриму╓ться стiльки грошей, щоб йому залишався прожитковий мiнiмум. Вiдтак вiн продовжу╓ працювати на сiм"ю майже за саму лише §жу, не зазiхаючи на бiльше, оскiльки добре розумi╓: зависока грошова винагорода - це не визнання його персональних заслуг, а лише посадовий оклад чоловiка дочки впливово§ людини.

Дiзнавшись про принизливi умови перебування чоловiка з низiв у вищих сферах я не мiг не зауважити, що в мо§й кра§нi iсну╓ практика оскаржувати в судах угоди, в яких обмежуються конституцiйнi права людини. На це мiй вiзавi повiдомив, що кiлька десятилiть тому, невдовзi пiсля дозволу розрiдження кровi, в §хнiй кра§нi теж з"явилися кiлька молодикiв, якi начиталися мабуть чужих конституцiй i вирiшили вiдплатити чорною невдячнiстю високошанованим родинам, що §х прихистили. Цi молодi спритники уявили себе такою ж повноцiнною стороною договору, як i сiм"я i, просидiвши в зятьках по кiлька рокiв, стали подавати на розлучення, зневажаючи уснi домовленостi i вимагаючи вiд дружин (читай - вiд кланiв) матерiально§ компенсацi§. Таких позовiв ставало чим далi бiльше в рiзних куточках кра§ни, це означало, що пiд сумнiв пiдпало взагалi право вищих бути над поганю.

Припинилося неподобство дуже швидко, i спiвпало це з наступними жахливими подiями. Одного дня в покинутiй будiвлi за мiстом полiцi╓ю було знайдено трупи сiмох молодих чоловiкiв. Сказати, що §х було закатовано - це не сказати нiчого. Хлопцi не просто вмирали в страшних муках, за висновками судмедекспертiв це тривало кiлька днiв, при чому протягом нелюдських тортур §м не давали знепритомнiти, використовуючи та╓мнi способи, вiдомi лише обраним японським самураям. Молодих людей за життя нiчого не по╓днувало, окрiм однi╓§ дрiбницi: кожний з них був зятьком i кожен, нещодавно розлучившись, позивався до суду, вимагаючи грошового утримання вiд сiм"§. Ще одна подробиця навiювала жах на суспiльство: семеро вбитих за життя були приймаками семи рiзних кланiв. Це могло означати одне: клани об"╓дналися для вирiшення сво╓§ спiльно§ проблеми i навiть звернулись за допомогою до iноземцiв. Враховуючи надмiрну пиху i самозакоханiсть верхiвок сiмей, ситуативний громадянський мир мiж кланами мiг бути укладений за обставин надзвичайних i загрожував пересiчним громадянам халепою ще гiршою, нiж громадянська вiйна мiж тими ж самими спiльнотами. Якби метою об"╓днаних вищих стала помста всiй поганi за неповагу, непереливки було б представникам всiх верств населення.

На щастя, найгiршi припущення не пiдтвердилися: вже за кiлька днiв полiцiя затримала злочинне угруповання, члени якого майже одразу зiзналися у ско╓ннi страшного злочину. Якщо довiряти матерiалам слiдства - а у чесних громадян нема╓ жодних пiдстав §м не довiряти - банда складалася з байдикарiв-провiнцiалiв, якi вдало маскувалися, пiдробляючи вантажниками на головному столичному ринку. Цi нероби, за життя не збудувавши навiть собачо§ буди, вмiючи лише пити рисову горiлку i курити дурманячу траву, охопленi чорною заздрiстю до молодих людей, якi успiшно будують власне життя, перебуваючи напiдпитку та пiд впливом наркотичних речовин, вчинили дi§ настiльки нелюдськi, що навiть на допитах не могли все пригадати. Проте зiзнання, згiдно мiсцевого карного кодексу, ╓ незаперечним доказом будь-яко§ провини, а суспiльна думка, видрукувана на шпальтах газет, аж кипiла, тож нелюдiв витягли на шибеницi просто з залу суду, навiть не дiзнавшись, звiдки §м вiдомi та╓мницi бойових мистецтв давнього свiту. Тепер зятькам нiчого не могло завадити цивiлiзовано вiдстоювати сво§ права у судах. Тому лише випадковим збiгом подiй можна пояснити масове вiдкликання ними в тi днi позовiв в рiзних куточках кра§ни. Швидше за все, в них прокинулось сумлiння i повага до сво§х благодiйникiв. Цiкаво, що з тих часiв не спостерiгалось жодного випадку вiдкритого зазiхання зятька на майно сiм"§. Траплялися викриття нецiльових витрат, але через високу самоповагу i наявнiсть совiстi зятьки в такому випадку волiли вчинити самогубство, нiж втiкати i переховуватися вiд клану.

Нерiвнiсть серед прошаркiв поганi спричинила запозичення §§ верхiвкою традицiй i укладiв елiти, тож тепер iснують юридичнi фiрми i нотарiальнi контори, якi фiксують вiдносини мiж бiдним чоловiком i трохи багатшою родиною на всiх рiвнях соцiально§ пiрамiди. Проте традицiя заощаджувати на юридичних послугах i якомога здешевлювати вартiсть укладання контракту призводить до того, що не прописанi на паперi нюанси можуть стати зачiпкою в судi. Зважаючи на це, у зятька, який намага╓ться видертись не на саму верхiвку суспiльства, а лише наблизитися до не§, з"явля╓ться шанс накласти лапу на майно новоспечених заможних родичiв, а тi, в свою чергу, позбавленi частини свого статку, в усьому винуватять юристiв. Тому юридична контора мого приятеля не квапиться розширювати ринки, вдовольняючись надiйним та платоспроможним контингентом.

До речi, в тому, що для розрiдження кровi беруть саме чоловiкiв з низiв не треба вбачати яко§сь гендерно§ дискримiнацi§ чи пов"язувати це з впливом чужорiдних традицiй i релiгiй. Тут працю╓ той самий принцип нерозпорошення й накопичення капiталу всерединi сiм"§ та намагання передати його саме кровним нащадкам. Адже для очiльника клану дiти дочки - це онуки в будь якому випадку, а дiти сина - онуки лише зi слiв невiстки. Я вже вiдзначав, що острiв"яни не страждають надлишком ханжества, тому замiсть пильнувати подружню вiрнiсть невiсток, §х просто не беруть з дуже глибокого соцiального дна в шанованi сiм"§. Проте поступ видно навiть пiд магнiтним шатром, тож останнiми роками стали укладатися ще й дорожнi карти невiсток. В такому випадку високошанованому сiмейству слiд остерiгатися не того, що новоспечена своячка серед вищих iстот стрибатиме в гречку( з багатьох причин невiстки вищих ╓ найвiрнiшими дружинами), а тi╓§ бурхливо§ дiяльностi на користь сiм"§, що може розгорнути нова родичка. Умови жiночого контракту дуже жорсткi, а конкуренцiя серед жiноцтва настiльки шалена, що в такий спосiб на гору суспiльно§ i╓рархi§ здатна видряпатись лише жiнка з надпотужною волею до перемоги i з найнижчим рiвнем моралi, тобто така, що не лише здатна пiти по трупах, але й готова власноруч цi трупи наробити.

Щоб не наражатися на випади мiсцевих фемiнiсток, я повинен вiдзначити, що серед дочок можновладцiв все бiльше трапля╓ться вольових сильних самодостатнiх жiнок, якi самi обирають для себе чоловiка, при цьому керуючи родинним надбанням самостiйно. За час мого перебування на островi один мировий суддя з наближеного до центру столицi району особисто запроторив за ╜рати одного за одним чотирьох сво§х зятькiв, якi потерпають тепер вiд надмiрно§ водночас i сексуально§ i дiлово§ активностi власно§ дружини. Сучаснi бiзнес-ледi можуть потребувати в особi благовiрного або агрегат сексуального задоволення, або замiну канапковому цуцику, або мажордома чи то вiддану хатню обслугу, або помiчника в бiзнес. В рештi решт, на островi нiхто не скасовував такого почуття, як кохання. Для високородних представниць прекрасно§ статi в цiй маленькiй державi нема╓ обмежень i заборон.

Що ж до пересiчних жiнок Ла╜╜не╜╜а, то таких доля не дуже пестить. На островi §х значно бiльше, нiж чоловiкiв. В усiх прошаркiв населення, окрiм вищих i наближено§ до них привладнено§ поганi навiть народжу╓ться дiвчаток бiльше, нiж хлопчикiв, що згiдно з демографiчними дослiдженнями в iнших кра§нах свiту, вказу╓ на занизький рiвень життя. Пов"язано це, як стверджують вченi, з пiдвищеною житт╓здатнiстю жiночого органiзму на всiх етапах розвитку, в тому числi на ембрiональному. Важкi умови життя жiнки пiд час виношування дитини, тяжка праця, неповноцiнне харчування, нестача часу на сон - все це спричиню╓ велику кiлькiсть наглих переривань вагiтностi, а серед загиблих ембрiонiв бiльшiсть - чоловiчо§ статi. Незаможнi родини намагаються мати якомога бiльше дiтей лише для того, щоб серед них було бiльше хлопчикiв - саме на синiв найбiльш покладаються батьки - а внаслiдок частих вагiтностей органiзм жiнки виснажу╓ться, що створю╓ ще бiльше передумов загибелi ембрiонiв переважно чоловiчих i збiльшення долi дiвчаток серед новонароджених.

Попри все в шлюбi законодавчо затверджена моногамiя. Задля соцiалiзацi§ надлишку жiноцтва iсну╓ не регламентована законом, але традицiйно стала форма полiгамного спiвiснування представникiв обох статей, яка на островi назива╓ться фрайдом. Це об"╓днання кiлькох жiнок - фрайдiвок - навколо одного чоловiка, що зветься хозлом. Останн╓ слово жiнки та делiкатнi чоловiки вимовляють з наголосом на першому складi, бо якщо наголошувати другий склад - виходить брутальний давньола╜╜незький матюк. Фрайди серед найбiднiшо§ частини населення -звична форма спiвiснування чоловiкiв i жiнок. Фрайд завжди об"╓дну╓ людей, якi займаються однi╓ю справою. Це може бути заклад харчування - там хозлом виступа╓ хазя§н, що бере до себе жiнок як обслугу, може бути кустарне виробництво, яке мiститься на подвiр"§ у хозла, розповсюдженi фрайди у сiльськiй мiсцевостi, коли фрайдiвки фактично ╓ батрачками. Будь-який малий бiзнес серед низiв населення може бути органiзований по типу фрайду. Так, наприклад, проституцiя на островi ╓ бiзнесом легальним, хоча, враховуючи шалену конкуренцiю, не дуже прибутковим. Для гурту жриць кохання хозлом ╓ сутенер. Також розповсюдженi фрайди серед нелегальних продавцiв наркотичного зiлля. Взагалi влада не ма╓ нiчого проти наркоторгiвлi. Мiсцевi мешканцi майже всi мають такий самий iмунiтет до наркотично§ залежностi, як люди зовнiшнього свiту до алкоголiзму: вiд перших кiлькох десяткiв доз залежностi не виника╓, деякi можуть "зiскочити" без особливих зусиль навiть за кiлька рокiв постiйного "кайфу", проте регулярне тривале вживання дурi таки нав"язу╓ людинi згубну пристрасть. Iсну╓ мережа спецiальних кiоскiв та палаток, де можна не лише придбати дурман, але там же в окремiй кiмнатi викурити товар, або зробити iн"╓кцiю. Рiвень комфортностi та гiгi╓ни вiдповiдний цiнi. Всi цi кiоски взятi на облiк i обкладенi дуже високими податками. Виробництво наркотичних засобiв теж ╓ на островi легальним бiзнесом, зведеним у кiлька великих корпорацiй iз виготовлення дурi, якi звуться дурокурнями або дуральнями. (До речi, заводи, якi виробляють алкогольнi напо§, власники дурокурень вважають профiльними активами i при нагодi скуповують, встановлюючи контроль над ринком всiх рiзновидiв дурману на островi). Непокоять владу, а особливо ту §§ частину, що лобiю╓ олiгополiю дуралень, лише тi лихi люди, якi торгують зiллям, не сплачуючи податкiв, тобто обкрадаючи рiдну кра§ну i завдаючи великих збиткiв високодостойним легальним виробникам екзотичного товару. Для негiдникiв передбачено найсуворiше покарання аж до вищо§ мiри. Але рентабельнiсть пiдпри╓мства вража╓ тисячами вiдсоткiв, тому тривалi термiни ув"язнення не утримують чорних комерсантiв вiд спокуси. Саме для нелегального розповсюдження дурi об"╓днуються фрайди наркоторговок. Якщо правоохоронцi розкривають дiяльнiсть такого злочинного угруповання, провину бере на себе одна з фрайдiвок, але жодного разу не було засуджено хозла.

Фрайди на низах ефективнi тим, що фрайдiвкам не потрiбно платити, точнiше платою ╓ дозвiл хозла проживати пiд сво§м дахом - зазвичай в однiй великiй кiмнатi з iншими жiнками - i харчуватися зi спiльного столу. Кiлькiсть i якiсть статевих актiв визнача╓ться виключно станом здоров"я i вiком хозла. Серед фрайдiвок всерединi фрайду iсну╓ жорстка i╓рархiя, зазвичай визначним фактором ╓ авторитет родини, з яко§ було взято дiвчину, але вiк теж шану╓ться. Онуки старого хозла можуть бути однолiтками молодшо§ фрайдiвки. Одна з фрайдiвок може бути в заре╓строваному шлюбi з хозлом, але трапля╓ться й таке, що офiцiйна дружина не зна╓ про наявнiсть у §§ чоловiка фрайду. Кожна фрайдiвка ма╓ себе за дружину, в той час як хозел може ся вважати парубком. Звiдти за результатами переписiв населення, пiд час яких, як i в усьому свiтi, сiмейний стан визнача╓ться зi слiв опитуваних, кiлькiсть замiжнiх жiнок значно переважа╓ кiлькiсть одружених чоловiкiв. Такi непорозумiння трапляються i в iнших кра§нах, але на островi рiзниця просто вража╓.

Останнiм часом елементи цi╓§ дивовижно§ форми родини стали активно переймати заможнi прошарки суспiльства, навiть деякi з вищих. Щоправда, замiсть топчана з брудною ковдрою там фрайдiвка отриму╓ розкiшнi апартаменти, а замiсть дешевого §дла - вечерi в дорогих ресторанах, але всi iншi правила гри загалом зберiгаються. Серед багатших прошаркiв населення iсну╓ також можливiсть розплачуватися з фрайдiвками коштовними подарунками або посадами з високою зарплатнею. В деяких офiсах дiти всiх спiвробiтниць одного вiддiлу ╓ мiж собою ╓динокровними братами i сестрами. Дуже полюбляють утворювати фрайди пiдстаркуватi дiячi майже всiх видiв мистецтв, оскiльки науковими дослiдженнями доведено, що наявнiсть поряд молодо§ дiвчини пiдсилю╓ не лише фiзiологiчну, а й творчу потенцiю.

Вихiд жiнки з фрайду на будь-якому рiвнi дуже проблематичний. На вiдмiну вiд зятькiв, якi пов"язанi жорсткими та ще й засвiдченими нотарiально зобов"язаннями, фрайдiвку не оплутують юридичними тенетами. Тим бiльше вона не ╓ власнiстю хозла - крiпацтво на островi скасовано бiльш нiж столiття тому, до того ж, згiдно закону вартостi, цiна фрайдiвки була занизькою в сторiччi позаминулому, напевно, не зросла б i зараз. ╢дина вимога - вона повинна вiдшкодувати хозлу всi витраченi на не§ кошти, або повернути подарованi речi. I якщо для бiдно§ дiвчини оплатити навiть вартiсть §жi важко, то в верхiвках суспiльства подарунки мають цiну, яку неможливо вiдпрацювати за все життя. Вiдшкодування всiх джентльменських витрат i повернення коштовностей навiть не обговорю╓ться - будь який суд тут стане на бiк чоловiка. Та ще й дорогi забаганки дiвулi можуть вийти §й потiм на зле. Наприклад, кiлька рокiв тому один старий хозел вимагав вiд фрайдiвки, яка прагнула пiти до молодого коханця, не тiльки повернути йому грошi за проплачену пластичну операцiю зi збiльшення грудей, а ще власним дiвочим коштом повернути §м природний розмiр.

Але не завжди в свiдомостi перемага╓ iнстинкт власника. Iнодi старий, не спроможний виконувати сво§ обов"язки хозел сам перейма╓ться долею однi╓§ з фрайдiвок i прилаштову╓ до не§ молодого чоловiка. У давнину такому молодиковi дозволялося входити до примiщення, де мешкали фрайдiвки, а щоб тi гуртом його не роздерли, оскiльки для чужих чоловiкiв вони повиннi були залишатися цнотливими, на ши§ у хлопа висiла печатка, вирiзьблена з великого кабанячого iкла. Звiдси походить i досi вживаний термiн "iклоносець", хоча тепер, звiсна рiч, нiхто не обвiшу╓ себе цяцьками. Iклоносець може взяти законний шлюб з наданою йому фрайдiвкою, може просто перебувати при нiй. Сексуальнi стосунки всерединi такого трикутника ╓ особистою справою його учасникiв i ╜рунтуються в кожному випадку на домовленостi. Бува╓, що старий хозел, навiть видавши замiж фрайдiвку, не пiдпуска╓ до не§ iклоносця i пiклу╓ться про дiтей в мiру сво§х можливостей. Але трапляються випадки, коли знесилений пiдстаркуватий хозел не може задовольнити хiть молодки, тодi iклоносець викону╓ функцi§ секс-машини. В будь-якому разi майновi права iклоносцю не надаються, видiленою часткою володi╓ як господиня фрайдiвка. Вмiння вчасно i професiйно розсувати ноги i пiдпри╓мницька жилка - не одне й те саме, але цi якостi й не виключають одна одну. Тому фрайдiвка може як розтринькати сво╓ придане, так i блискавично його примножити. Якщо ж старий хозел бажа╓ сво§й наперсницi стабiльного достатку i сталого життя, то кращий спосiб - влаштувати §§ на посаду в державнiй установi. Тих, хто раз потрапив до номенклатурного списку, вiдiпхати вiд державного корита дуже важко, якщо, звичайно, жiночка знатиме собi реальну цiну i не зазiхатиме на несво╓.

Iклоносець може стати §§ заступником, секретарем, або помiчником в бiзнесi - виходячи з того, в який спосiб розрахувався благодiйник. Взагалi пiдiбрати покористовану фрайдiвку з-пiд когось iз вищих хозлiв - це не така щаслива доля, як стати ущербним зятьком, але для амбiтного юнака, що не хоче сплямитися фiзичною працею - не найгiрший варiант початку кар"╓ри.

Враховуючи кiлькiсть шляхiв нагору через родиннi зв"язки, особисту вiдданiсть керiвництву, лiжко та iншi не менш iнтимнi послуги - а я навiв далеко не всi способи пришвидшеного кар"╓рного зростання, а лише тi, якi сутт╓во вiдрiзняються вiд поширених в так званому цивiлiзованому свiтi - ста╓ зрозумiло, що тяжка наполеглива сумлiнна праця не ╓ серед найпривабливiших. Проте традицiя поважати насамперед посаду, навiть знаючи, як §§ було здобуто, ╓ невiд"╓мною частиною нацiонального менталiтету ла╜╜нежцiв, особливо тих, що ╓ найквалiфiкованiшими працiвниками. Ще бiльше вразили мене наведенi мо§м провiдником статистичнi данi про середнiй рiвень заробiтно§ платнi в цiлому по народному господарству кра§ни. Протягом останнiх рокiв вiн дорiвнював нулю. Виходячи з такого значення середнього рiвня оплати працi вже понад десятилiття верстаються i державнi бюджети республiки. Перебуваючи необiзнаним у способах пiдрахунку рiзноманiтних показникiв, я вже був подумав, що на островi встановлений такий суспiльний лад, який в деяких джерелах зветься комунiзмом, i всi мешканцi добровiльно чи внаслiдок примусу працюють безкоштовно. Лише трохи ознайомившись з основами чарiвницько§ науки статистики, а також отримавши дещо розширенi данi по галузях i прошарках суспiльства, я усвiдомив, що економiка кра§ни базу╓ться на тих самих засадах, що i в бiльшостi держав, маючи, звичайно власну специфiку.

Насамперед слiд зазначити, що грошовi доходи вищих враховуються в особливому порядку в окремих вiдомостях, iнформацiя про них ╓ настiльки та╓мною, що навiть мiй високоповажний товариш не спромiгся(або не зволiв) менi §§ надати. Загалом урядом склада╓ться i парламентом прийма╓ться водночас два бюджети, один з яких - видатки на утримання керiвництва кра§ни - ╓ суворо засекреченим i оприлюдненню не пiдляга╓.

Другий документ стосу╓ться всiх iнших мешканцiв кра§ни, саме в ньому як базова закладена нульова середня зарплатня по всiх галузях, що пiдлягають документуванню, а §х не так багато. Не обчислю╓ться середня зарплатня серед найманих робiтникiв малого бiзнесу, яким живе бiльш двох третин населення, також в основнiй галузi народного господарства - переробнiй - облiк ведеться окремо. Тож, йдеться загалом про державних i мунiципальних службовцiв та робiтникiв, легально працевлаштованих в обслуговуваннi цих галузей. На нульову ж позначку показник середньо§ зарплатнi виходить наступним чином.

По-перше до фонду заробiтно§ плати додаються як вiд"╓мнi значення суми оплати навчання студентiв-контрактникiв, а також нарахованi вiдсотки, якщо на його оплату брався кредит. Диплом професiйно-технiчного чи технiчного закладу, що звуться тут профвишами, ╓ обов"язковим для отримання посади навiть найнижчо§ керiвно§ ланки для людини без зв"язкiв, але не ╓ запорукою бодай якогось просування службовими сходами. Платними ╓ також всi залiки i екзамени в профвишах, при цьому рiвень знань людини, що навча╓ться, навiть не завжди береться до уваги. В деяких профвишах з метою економi§ коштiв самi екзамени взагалi не проводяться, але квитанцiя про оплату кожного оцiнювання знань повинна бути надана i пiдшита до особово§ справи.

По-друге iсну╓ закон, що зобов"язу╓ працюючу людину першi роки перебування на посадi сплачувати за право §§ займати. Деяким мешканцям заможних кра§н це здалося б дикiстю, але, зважаючи на шалений рiвень безробiття, острiв"яни сприймають такi правила гри. Платити потрiбно першi п"ять рокiв, суму символiчну, але для незаможника не пiдйомну, до того ж в усiх установах iсну╓ суворий дрес-код для працiвникiв, дотримуватися якого працiвники повиннi власним коштом. Друге п"ятирiччя дозволя╓ться вiдробити безкоштовно. Деякi заклади забезпечують харчування персоналу, але виключно за наявностi вiльних коштiв на балансi. Лише на одинадцятому роцi служби штатний працiвник почина╓ отримувати грошi за роботу. Оклад працiвника бюджетно§ сфери в перший мiсяць одинадцятого року працi назива╓ться профмiнiмумом i ╓ базою для розрахункiв економiчних показникiв в галузi оплати працi. В разi звiльнення з вини самого працiвника його проплачений стаж обнуля╓ться, виплаченi грошi не повертаються. Проте цим правом работодавцi-державники не зловживають. Такi суворi вимоги до працiвника компенсуються правом на пенсiю за умови, що вiдпрацьовано стажу не менше сорока рокiв. Вiк виходу на пенсiю рiзний для рiзних категорiй робiтникiв i тим нижчий, чим вищого класу державний службовець. По досягненнi вiсiмдесяти рокiв на невеличкi грошовi виплати отримують право струльдбурги - безсмертнi - а також в парламентi розгляда╓ться законопроект про надання права на пенсiйнi виплати всiм громадянам Ла╜╜не╜╜а, що спромоглися дожити до такого ювiлею. У разi переходу на працю до однi╓§ з чисельних приватних корпорацiй, де грошовi виплати працiвникам бiльшi, стаж нарахову╓ться лише у випадку, коли робiтник особисто сплачу╓ внески, сума яких також дода╓ться до вiд"╓мно§ частини фонду заробiтно§ плати. Отримання ж пенсiй найманими працiвниками корпорацiй, як i середнього i дрiбного бiзнесу ╓ виключно предметом двосторонньо§ домовленостi робiтника з роботодавцем. До речi,переважна бiльшiсть працiвникiв корпорацiй офiцiйно отримують лише суму, що дорiвню╓ профмiнiмуму, менше платити працедавцю забороня╓ законодавство. Бiльша частина заробiтно§ платнi в корпорацiях проходить по платiжних документах як премiя, яку роботодавець ма╓ право збiльшувати чи зменшувати, або взагалi скасувати будь яко§ митi.

Занизька зарплатня компенсу╓ться щедрою роздачею владою сво§м вiрним пiдданим грошових коштiв, якi тут, не маскуючись, називають милостинею. Щоб §§ отримати треба насамперед ревно служити державi, i це ще один стимул для працiвникiв триматися за збитковi попервах посади. Iсну╓ процедура отримання права на милостиню, що не змiнювалася багато десятилiть. В означений день мiсяця на вiдкритому майданчику до керiвника суб"╓ктe мiсцевого самоврядування найнижчо§ ланки, що ма╓ пiд опiкою приблизно десять тисяч квартир або подвiрь в присутностi офiцера служби безпеки, або надквартального, якщо йдеться про нетрi, вишику╓ться черга прохачiв. Кожен з них повинен, не доходячи до високодостойника двох крокiв, впасти перед ним долiлиць, тричi поцiлувати землю(або асфальт) пiд його ногами i вимовити короткий текст прохання, що перекласти можна так: " Я убогий, я нiкчемний,я нiчого не вартий, я в усьому покладаюся на милiсть влади у вашiй особi". Пiсля цього прохач отриму╓ вдар батогом по хребтинi - це ознака позитивно§ вiдповiдi начальника, у разi ж несхвалення його кандидатури його тим же дрючком перетягують по головi - i це не емоцi§ посадовця, адже попередньо кожну кандидатуру ретельно перевiряють - а чи гiдний цей чолов"яга тако§ велико§ шани - отримувати милостиню. Пiсля вдало§ процедури прохачевi нада╓ться статус убогого i право у встановленому порядку звертатися з проханням про вирiшення вже конкретних його проблем. Зазвичай найрозповсюдженiше питання - оплата комiрного, оскiльки законом гарантований захист iнтересiв домовласника i забороня╓ться не оплачувати наданi послуги. Iнодi звертаються з проханням про надання милостинi на оплату навчання, iнодi на погашення кредиту. Кожний випадок розгляда╓ться повноважними членами комiсi§ вiдповiдного рiвня i по кожному да╓ться окремий висновок. Треба наголосити, що милостиня - це не подарунок вiд держави, а сво╓рiдний безвiдсотковий кредит, задля вiдтермiнування виплат по якому слiд звертатися окремо. Тому, як всяка позика, милостиня нада╓ться пiд заставу майна прохача - зазвичай це нерухомiсть, або право довгостроково§ оренди житлового примiщення, але може бути i транспортний засiб або цiннi папери. Таким чином, право на бiльшу милостиню отриму╓ власник бiльшо§ квартири, або просто багатша людина. Це ╜рунту╓ться на споконвiчнiй впевненостi острiв"ян в тому, що чим багатший чоловiк, тим бiльшi в нього проблеми, i тим бiльше повинна його споко╓м опiкуватися держава. Подаяння мешканцям фавел взагалi мiзернi, оскiльки i проблеми в них дрiбненькi, та ще й в тих краях мало хто працю╓ на державу, а закони проголошують, що лишень працююча людина може називатися убогою.

Найбiльш вiдданi слуги держави - це, звiсно, високоповажнi державнi мужi, тобто вищi i наближенi до них владнi i привладненi. У них i закладне майно варто величезних коштiв, i потреби зависокi, тож цей прошарок суспiльства ╓ найбiльшим споживачем милостинi в ла╜╜незькiй державi. Для таких шанованих в суспiльствi людей зроблено виняток в загальнiй процедурi, i слова, що могли б §х принизити перед поганю §м дозволено посилати рекомендованим листом (зважаючи на втiлення в життя досягнень науково-технiчного прогресу листування з використанням паперових носi§в iнформацi§ останнiм часом широко замiню╓ться надсиланням SMS), а процес цiлування землi провадиться в стерильнiй кiмнатi, де на мiсце припадання уст кладуть шмат шоколадного торта. Вищi отримують милостиню на сво§ мандрiвки до найкращих курортiв Ла╜╜не╜╜а i Бельнiбарбi, навчання дiтей в рiзних куточках як пiдшатрово§ терри, так i зовнiшнього свiту, пластичнi операцi§ для дружин та коханок, купiвлю яхт i розбудову садиб, та ще багато таких видаткiв, без яких не здатна повноцiнно iснувати елiта в жоднiй кра§нi свiту. Але все це купу╓ться можновладцями у борг, мiнiстерство фiнансiв ретельно раху╓ кожну державну копiйчину i не подару╓ боржникам жодного дня вiдтермiнування. Борг висить на достойниках рiвнiсiнько до оприлюднення i набрання сили закону про бюджет наступного перiоду(ута╓мничено§ частини для обраних), де окремим рядком витрат ╓ погашення милiстiвно§ заборгованостi. Тому вислiв "Пильнувати державнi фiнанси як власнi" для високопосадовцiв острова не пустi слова.

Та частина бюджету, що стосу╓ться поганi, теж передбача╓ таку саму статтю витрат, проте фiнансу╓ться вона за залишковим принципом. Кожен рiк борги списуються тiй частинi владних i привладнених, що мають бiльшi заслуги перед вiтчизною, на кого ж забракло коштiв - питання вiдда╓ться на розсуд мiсцевого самоврядування: вiдтермiнувати виплату ще на рiк, або надати колекторськiй агенцi§ у тiснiй спiвпрацi зi Службою Забезпечення Правопорядку право стягнення боргiв без вiдсоткiв, але з урахуванням витрат на оплату працi зазначених низькодостойникiв. Використання таких середньовiчних iнструментiв для стягування боргу як праска або лютувальник вже бiльш десяти рокiв заборонено законом, та з тих часiв персональний склад колекторських контор не змiнювався, i це ╓ ще однi╓ю причиною для представникiв низiв остерiгатися отримання милостинi вiд держави.

Такий спосiб досягнення соцiально§ справедливостi без сумнiву набагато ефективнiший, нiж тi, що використовуються в багатьох кра§нах, якi вважають себе цивiлiзованими. Всiм вiдомо, що дотування тарифiв - це нiщо iнше як перерозподiл бюджетних коштiв мiж громадянами пропорцiйно площi житлового помешкання, що перебува╓ у власностi нужденного. Так при заниженнi тарифу вiдносно собiвартостi утримання наприклад одного квадратного метра житла на суму еквiвалентну одному американському долару, власник кiмнати в десять квадратних метрiв отриму╓ вiд держави(недоплачуючи дотованому державою комунальному пiдпри╓мству з а фактично отриманi послуги) десять доларiв, а власник апартаментiв розмiром у тридцять разiв бiльше - триста умовних одиниць щомiсяця. Як бачимо, кра§ни, що здiйснюють дотацiю тарифiв переслiдують ту саму мету, що i влада острова Ла╜╜не╜╜: забезпечити комфортне i майже безкоштовне проживання багатi§в у великих оселях за рахунок бiдних верств населення. Проте, встановлення занизького комiрного може ввести державу у необ╜рунтованi збитки, якщо житло, не дай боже, придбають люди, що анi фактом свого народження у благороднiй родинi, анi особливими заслугами перед вiтчизною не гiднi такого щедрого, та ще й регулярного подаяння. Персонiфiкацiя ж допомоги, що §§ застосовують острiв"яни, гаранту╓, що грошi, хай навiть у виглядi гарантовано погаша╓мого кредиту, отримають лише люди достойнi, недостойнi ж, зважаючи на жорстокiсть дiй колекторiв i можливi проблеми з фiнансуванням погашення погансько§ милостинi, за подаянням навiть не потикатимуться.

Керiвництво кра§ни ще багато десятилiть тому прийняло полiтичне рiшення мати економiчно об╜рунтованi цiни на всi товари i послуги i тепер §хнi нащадки пишаються далекогляднiстю сво§х попередникiв, яку пiдтвердила сама iсторiя. Рокiв за п"ятнадцять до мене на островi опинився чужоземець з кра§ни, назва яко§ на жаль не збереглась у доступних джерелах iнформацi§. Вiн розповiв про трагедiю сво╓§ батькiвщини, економiка яко§ зазнала ганебного провалу через згубну внутрiшню полiтику. В тiй невiдомiй кра§нi теж вищi захопили повну владу над поганю, заволодiли всiма можливими i неможливими матерiальними благами, але зробили прикру помилку, встановивши занизькi неринковi цiни на всi атрибути елiтного життя, включаючи §жу, житло, одяг, автiвки, коштовностi, iноземну валюту тощо. Пiдвищувати цiни було суворо заборонено конституцi╓ю, а для обмеження поганi в користуваннi всiма зручностями життя, §й вирiшено було не платити грошей взагалi, або суворо обмежити виплати прожитковим мiнiмумом. Звiсно, досягти тако§ покори можна було лише дуже жорсткими методами, тому терор було оголошено внутрiшньою полiтикою держави. Iдеологи вирiшили, що для збереження status quo необхiдно i достатньо провадити кожнi десять рокiв або децимацiю в масштабах всi╓§ кра§ни або повний геноцид кiлькох окремо взятих народiв, навмання обраних серед iнших. Саме це першi тридцять рокiв i робило вище державне керiвництво, принаймнi, намагалося. Якщо у Та╓мно§ Полiцi§ цi╓§ далеко§ кра§ни не ставало власних потужностей задля знищення населення, полiтичне керiвництво втручалося у чужу вiйну, або розв"язувало власну, провину за яку добре налаштована iдеологiчна машина завжди могла перекласти на ворога. Невдоволених такою системою не було, навiть серед смердiв, оскiльки пiсля проведення зачисток дев"яноста вiдсоткiв §х лишалося живими i цим вже були щасливi, а тi десять вiдсоткiв, на кiстках яких ╜рунтувався суспiльний лад вже не могли нiчого заперечити. Проте по мiрi вимирання старо§ елiти прийшла нова, слабка i м"якодуха, вона через лiнощi, або наслухавшись дурниць про гуманiзацiю суспiльства, вiдмовилася вiд застосування терору як iнструмента усталення сегрегацi§. Вiдчувши слабкiсть системи, невдячна погань почала втiкати з ма╓ткiв сво§х панiв, якi з такою напругою нещодавно §х похолопили, розпалася система концентрацiйних таборiв, яка працювала на процвiтання держави як годинник, кожен батрак змiг отримати посвiдчення особи i самостiйно шукати мiсце роботи, а не гнутися безкоштовно на благо батькiвщини i вищого §§ сослов"я. Кастовi обмеження в тiй кра§нi теж не спрацювали, бо новi не ╜рунтувалися на вiкових традицiях, старi ж були зруйнованi. Наскладавши достатньо грошей, погань кинулася покращувати умови життя, насамперед вирiшувати квартирне питання. Цiни ж на житло пiдiймати було заборонено законодавчо, та ще й обслуговування будинкiв доводилося провадити за встановленими смiховинними цiнами. Задля порятунку суспiльного ладу було прийняте полiтичне рiшення про обмеження постачання продуктiв харчування i промислових товарiв в вiддаленi периферi§, але спритнi смерди з пiдпри╓мницькою жилкою стали на§здити на закупiвлi до столицi, сплачуючи смiховиннi цiни за про§зд залiзницею або лiтаком, а найневдячнiшi з них навiть оселялися в столицi, спростовуючи тим самим тезу, що вона не ╓ гумовим виробом. Система, яка була розрахована на людськi умови життя для п"яти вiдсоткiв за рахунок скотського iснування решти дев"яноста п"яти, не витримала навантаження соцiальними правами для всiх, а загнати погань назад в бараки терором Та╓мна Полiцiя, в яко§ атрофувалися за роки неробства житт╓во важливi органи, була неспроможна. Нiчого дивного, що не минуло й пiвстолiття квазiгуманного iснування, i держава, замислена керманичами як велика, розлетiлася на дрiбненькi шматочки.

Мiнiстерство економiки зробило висновки, що соцiальна полiтика лан╜╜езько§ держави , коли повна лiберелiзацiя економiки компенсу╓ться наданням адресно§ допомого тим, хто §§ особливо потребу╓, набагато ефективнiша i сталiша, нiж глобальна соцiалiзацiя, що ╜рунту╓ться на неринковому цiноутвореннi.

Я ж, не маючи фундаментальних знань в галузi економiчно§ теорi§, пожалкував лише, що не збереглося анi назви цi╓§ екзотично§ кра§ни, анi навiть iнформацi§ про те, в якiй частинi свiту вона розташована - прибувши додому я неодмiнно почав би вивчати §§ iсторiю.

Убогими в кра§нi можуть бути визнанi не тiльки вiрнi слуги держави, але й люди, якi виконувати сво§ громадянськi обов"язки не в змозi через стан здоров"я. Перелiк хвороб, що дають право на омрiяний статус не надто вiдрiзня╓ться вiд аналогiчного в iнших кра§нах, тому слiд зосередитися на особливостях процедури, що спрощена до одного кроку: визнати людину непрацездатною може консилiум з п"яти лiкарiв. Для мешканцiв центральних i пiдцентрованих середнiх районiв це досить зручно. Щоправда, не всiм мешканцям привiлейованих районiв вда╓ться отримати омрiяний статус убогого, бо надання лiкарями неправдивих свiдчень про стан здоров"я людини кара╓ться i фальсифiкацiй та зловживань там не бiльше, нiж в аналогiчних державних установах. Деякi не дуже обтяженi фiзичною i розумовою працею особи витрачають роки свого життя, щоб довести суспiльству невилiковнiсть або тяжкiсть сво╓§ хвороби - зазвичай це вимага╓ вiд правдошукача неабияких фiзичних зусиль, i у випадку, коли зв"язки потенцiйного убогого не дуже мiцнi, така епопея - пусте марнування часу. До керiвникiв медичних закладiв доведенi квоти та нормативи кiлькостi тяжких хворих на тисячу здорового населення, отже, медичнi заклади дають цiлком реалiстичну картину про здоров"я цi╓§ групи населення.

Не таким простим ╓ встановлення реального стану здоров"я на мiських околицях, тим бiльше за межами столицi. Слiд зазначити, що мiсцевим законодавством громадянину гарантовано безкоштовне надання медичних послуг виключно за мiсцем ре╓страцi§. В полiклiнiчних установах столицi, що розташованi вже за третiм кiльцем зазвичай штати недоукомплектованi через нестачу бюджетних коштiв, i на всю установу працю╓ в кращому випадку тро╓ чи четверо лiкарiв. Це не да╓ можливостi зiбрати консилiум, проте цим громадянам ще пощастило мати лiкарську допомогу. Далi вiд центру полiклiнiк взагалi не передбачено, працюють фельдшерськi пункти. Така саме ситуацiя в iнших великих мiстах. Що ж до сiльських районiв, тамтешн╓ населення отриму╓ допомогу вiд шаманiв та знахарок, якi зарахованi позаштатними працiвниками мiнiстерства охорони здоров"я. Заробiтно§ платнi вони не отримують, проте й вiд сплати за право займатися спадковим фахом звiльненi. Кiлька рокiв тому розглядався прожект побудови полiклiнiчних закладiв в периферiйних районах, але мiнiстр, побачивши лише кошторис будiвельних робiт з серцем зазначив тодi, що зо такi грошi можна з усiх фельдшерських пунктiв i знахарських хатинок зробити лялечку, чим мiнiстерство дотепер i займа╓ться. Нестача медичних закладiв для бiдних острiв"ян компенсу╓ться розвитком фармакологi§, а саме тi╓§ §§ галузi, що виробля╓ знеболюючи засоби. Занизькi цiни на такi препарати дають вiртуозам фiзично§ роботи, легко тамуючи симптоми, плiдно працювати до само§ сво╓§ смертi - в якому б вiцi така прикрiсть кождого з них не спiткала. Статистика ж продовжу╓ вiдзначати нечувану мiцнiсть здоров"я серед бiдних прошаркiв населення i водночас занизьку тривалiсть життя - над вивченням цього парадоксу вiддавна працюють мiсцевi вченi вiд медицини. Мене дуже здивувало, що попри таку майже герметичну вiдокремленiсть острова вiд зовнiшнього свiту, СНIД не тiльки iсну╓ в кра§нi, рiвень iнфiкованих у вiддалених районах вищий, нiж навiть в кра§нах центрально§ Африки. При цьому серед найбiднiших верств населення пану╓ думка, що захворювання це не ╓ смертельним.

Без зайвих проблем статус убогого отримують тi мешканцi неблагополучних районiв, що були втратили здоров"я при виконаннi державних обов"язкiв, для яких роль консилiуму вiдiгра╓ медична комiсiя. Окрiм права на милостиню, убогi отримують невеличку суму грошово§ допомоги, що дорiвню╓ одному профмiнiмуму або дев"яноста дев"ять вiдсоткiв пенсi§ за вiдпрацьованi сорок рокiв трудового стажу. Хоча суми цi╓§ вистача╓ на оплату дуже скромного iснування, жоден з вищих, що ма╓ вiдповiдний статус, вiд отримання цих коштiв жодного разу не вiдмовився, що свiдчить не про жадiбнiсть багатi§в, а про принциповiсть вищого класу в усiх житт╓вих дрiбницях i вмiннi завжди вiдстоювати власнi права для прикладу представникам iнших прошаркiв населення.

На островi обов"язкова для всiх загальна середня освiта. Безкоштовна вона, як i медицина, за мiсцем ре╓страцi§ батькiв дитини. Для дiтей елiти ╓ вже названа Вища Гiмназiя i прирiвнянi до не§ за рiвнем акредитацi§ сiм Вищих Лiце§в - по одному в столицi i ще шести адмiнiстративних центрах провiнцiй. Випускники цих навчальних закладiв мають змогу навчатися не лише в вишах пiдшатрово§ терри, а й в будь-якому вищому навчальному закладi свiту в спосiб, вже описаний мною ранiше. Зрозумiло, кiлькiсть навчальних мiсць в закладах найвищого рiвня обмежена i в деякi роки замала навiть для вищо§ дiтвори. Середнi школи в центральних районах столицi та великих мiст за рiвнем професiйностi педагогiв не вiдрiзняються вiд елiтних, хiба що роки навчання не зараховуються учневi до стажу держслужбовця. Деякi представники елiти, маючи змогу навчати сво╓ чадо в Гiмназi§ чи Лiце§, навмисно зараховують дитину до однi╓§ з центрових шкiл, де рiвень викладання певного потрiбного в майбутнiй кар"╓рi предмета вищий. Якщо ж до тако§ школи захочуть зарахувати свою дитину батьки з мiських окра§н, §м треба буде сплатити за навчання повну вартiсть витрачених на учня коштiв, хiба що хтось iз пiдцентрованих районiв погодиться вiддати свою дитину за обмiном на навчання в нетрi. Середньою донедавна в кра§нi вважалася десятилiтня освiта, але двадцять рокiв тому був прийнятий закон, що прирiвнював до середньо§ семирiчну освiту. Це були вимушенi заходи, спричиненi браком коштiв на освiтянськi потреби i неможливiстю укомплектувати викладацький штат у школах, якi розташованi у вiддалених районах мiст i в селах, де зазвичай на одну адмiнiстративно-територiальну одиницю признача╓ться один педагог. Бути вчителем в школах, наближених до центру i престижно i вигiдно, чого не можна сказати про школи у вiддалених районах. Тамтешнi дiти, як i §хнi батьки, в переважнiй бiльшостi не бачать вiд освiти користi в подальшому життi, отже ставлення до навчання проекту╓ться на самих викладачiв. Наразi розгляда╓ться законопроект, iнiцiйований мiнiстерством освiти на вимогу саме вчителiв, що працюють у вiддалених районах про визнання середньою чотирирiчно§ освiти. Головною обставиною, що спонука╓ до його розгляду, ╓ вже не брак коштiв, а шалена пiдлiткова злочиннiсть, осередками яко§ стають саме школи, як штучно утворенi колективи пiдлiткiв, зiбраних до купи невiдомо навiщо. Вчительство на островi ╓ професi╓ю переважно жiночою через занизький рiвень оплати працi, щоправда, з наближенням до благополучних районiв вiдсоток чоловiкiв серед викладацького складу збiльшу╓ться. Однi╓ю з унiкальних особливостей кадрово§ полiтики мiнiстерства освiти ╓, попри незаполiтизованiсть бiльшостi громадян кра§ни, обов"язкове членство в правлячий на теперiшнiй час партi§. Ця вимога не зафiксована в жодному законi чи пiдзаконному актi, але викону╓ться беззаперечно. Як перед фрайдiвкою не поста╓ питання, чи треба злягатися зi старим хозлом для збереження сякого-такого соцiального статусу, так вчитель чудово розумi╓, що не маючи партiйного квитка вiн навiть свою посаду довго не обiйматиме, а на якесь кар"╓рне зростання годi й сподiватися. Останнi десятилiття в кра§нi пану╓ полiтична стабiльнiсть, але старi досвiдченi педагоги дотепер зберiгають в хатнiх схованках кiлька рiзних партквиткiв. Вимоги чиновникiв вiд освiти до морального облiку рядових освiтян вже давно не змiнювалися з переходом влади, а, зважаючи на малопрестижнiсть професi§, люструвати вчителiв було б справжньою дурницею.

По закiнченнi семирiчки всi без виключення абiтурi╓нти мають право на безкоштовне навчання в так званих напiввишах - закладах, диплом яких урiвню╓ §хнiй статус з випускниками Гiмназi§ i Лiце§в i нада╓ право продовжувати освiту. Iсну╓ перелiк осiб - вищих i деяких владних чи привладнених, що мають особистi заслуги перед вiтчизною, i дiти яких мають право на вступ до будь-якого навчального закладу поза конкурсом. Всi iншi, вступаючи до напiввишу, повиннi витримати низку iспитiв, серед яких перевiрка не лише iнтелектуальних здiбностей, але й психологiчно§ збалансованостi особистостi. Об╜рунтований такий жорсткий вiдбiр тим, що пiдлiтковi колективи найжорстокiшi до сво§х членiв, особливо до слабких або бiдних. Отже, яким би розумним не був хлопець з мiсько§ окра§ни, вiн повинен бути готовим до ролi аутсайдера серед сво§х значно багатших однокашникiв i мати дуже стiйку психiку i сильну волю до життя, щоб завдяки iнтелекту продертися в тi прошарки суспiльства, якi об"╓ктивно не для нього. Тому деякi вступнi екзамени до напiввишiв чимось нагадують армiйську муштру.

Дiти, якi не пройшли iспитiв, оголошуються дубезними i непридатними до навчання у галузi високо§ науки, та за наявностi батькiвських коштiв або спонсорiв можуть продовжувати освiту в профвишах. Якщо ж батьки, попри провальнi iспити, вбачають у свого чада тягу до науки i наполягають на його навчаннi саме в напiввишi, таким пропонують перевiрити свою дитину на наявнiсть особливих здiбностей. Для цього голову пiдлiтка пiд свинцевим ковпаком розмiщують в особливий агрегат аурометр i опромiнюють Х-промiнями. Потiм з негативу пiд рiзними кутами iз вiдповiдними свiтлофiльтрами робиться низка кольорових зображень. На спецiальному засiданнi науково§ ради за участi запрошених фахiвцiв-уфологiв всi фотознiмки ретельно розглядаються i аналiзуються на наявнiсть в аурi дитини синього кольору. Якщо синiй, а ще краще - фiолетовий колiр знаходиться бодай на одному з зображень, пiдлiток з розряду дубезних колегiальним рiшенням науково§ ради переводиться до розряду особливих i теж зарахову╓ться до напiввишу. Обстеження на аурометрi згiдно закону платне, вартiсть його в залежностi вiд вiдношення кiлькостi абiтурi╓нтiв до кiлькостi навчальних мiсць, варiю╓ться вiд двох до п"яти тисяч американських доларiв в еквiвалентi. Нiхто не ма╓ права завадити пройти таку процедуру навiть пiдлiткам з бiдних родин, звичайно, якщо у них знайдеться вiдповiдна сума грошей. Серед мiсцево§ науково§ i навколо науково§ iнтелiгенцi§ популярним ╓ вислiв:

"У кого нема╓ анi зв"язкiв, анi мiзкiв, анi грошей - таким до науки зась".

Впродовж навчання в напiввишi - зазвичай це вiк вiд п"ятнадцяти до дев"ятнадцяти рокiв - пiдлiток отриму╓ те коло зв"язкiв, на яке спиратиметься все життя. Вища освiта ╓ платною, фiнансу╓ §§ зазвичай сiм"я, але трапляються випадки, хоча i нечастi, коли потужна корпорацiя наклада╓ оком на здiбного юнака чи дiвчину i вклада╓ кошти в його(§§) кар"╓рне зростання. Платити за подальше навчання може й держава, обмежена лише наявнiстю бюджетних коштiв пiсля проплати за навчання дiтей вищих, владних i привлднених - процедура отримання студентом державних коштiв на навчання аналогiчна процедурi отримання милостинi комунально§. Багато талановитих випускникiв продовжують навчання у бельнiбарбiйських закладах на континентi. Мiсцевi ж вишi майже не дають знань, хоча формально в дипломах §хнiх випускникiв проставленi оцiнки з найскладнiших дисциплiн. Зайвих людей туди не приймають - гарантi╓ю цього ╓ платнiсть навчання. Ганебна практика приймати i навчати безоплатно тих, хто з вiдзнакою закiнчив напiввиш була припинена рокiв iз десять тому, коли викрився лукавий пiдступ одного студента iз вуличних, напiввишевського вiдмiнника, який отримав омрiяний багатьма диплом, майже не приходячи до тями. Цей вискочка пiд час навчання мiцно пiдсiв на легкi наркотики, що i збило з пантелику викладацький склад iнституту, адже саме до цi╓§ згубно§ звички долучаються майже всi високороднi парубки у вищому навчальному закладi. Грошi на дур самозванець заробляв, пишучи в короткi перiоди вимушено§ абстиненцi§ дипломнi та курсовi роботи сво§м багатшим однокашникам. За пiвроку до випуску хлоп остаточно порвав iз наркотиками, що дало йому змогу за чотири мiсяцi просвiтлення пройти весь курс по всiх дисциплiнах. Пiдлий намiр було викрито вже пiсля отримання диплому, коли нiхто iз навколо наукових посадовцiв не спромiгся визначити, чи§х вiн все ж таки буде. Треба вiдзначити прояв гуманiзму з боку керiвництва мiнiстерства освiти стосовно розумника, якому диплом прирiвняли до профвишевського, самого зухвальця долучивши до сумлiнно§ працi в промисловому регiонi, одночасно пiдсиливши заходи щодо недопущення вуличних до вищо§ освiти. Тепер це такий собi iнкубацiйний перiод для дiтей гiдних людей, що готуються поринути в доросле життя: для хлопцiв несiмейних ╓ всi можливостi весело провести час, для дiвчат - останнiй шанс влаштувати особисте життя серед рiвнi, для одружених же - найкращий перiод для народження первiстка, а може i кiлькох бажаних дiтей. Тому справжня боротьба за мiсце пiд привладненим сонцем розгорта╓ться саме в напiввишах.

Враховуючи ранн╓ статеве дозрiвання, на островi дозволя╓ться брати шлюб з шiстнадцяти рокiв, а дiвчатам у разi нагально§ наочно§ необхiдностi - з чотирнадцяти. Отже велика частина шлюбiв - як рiвних так i мезальянсiв - формуються i навiть ре╓струються саме пiд час навчання в напiввишах. Також тут йде вiдбiр фрайдiвок для найвпливовiших можновладцiв i найзаможнiших багатi§в - це досить стрiмка кар"╓ра для амбiтно§ i не дуже багато§ дiвчини. В молодi роки гормони зазвичай перемагають розум - законодавцiв цей бiк молодiжного життя зацiкавив з точки зору головного принципу iснування кланiв: пильнувати сiмейне надбання. Якщо через необачнiсть завагiтнi╓ донька впливових батькiв, а батько майбутньо§ дитини не розгляда╓ться як потенцiйний зятьок, дитини зазвичай не зрiкаються, цивiльний кодекс визнача╓ соцiальний статус байстрюка на рiвнi статусу його матерi. Тi╓ю самою презумпцi╓ю користуються, коли не вбережеться дiвчина, в яко§ не склалися очiкуванi серйознi стосунки iз парубком з верхiв. За мiсцевими законами батьки несуть рiвну вiдповiдальнiсть за виховання дитини, отже молода мати ма╓ право вимагати вiд бiологiчного батька грошовi кошти, сума яких не вища, нiж витрачена нею самою на дитину (це треба довести документально) i не нижча, нiж половина прожиткового мiнiмуму встановленого законодавчо для вiдповiдного вiку. В кра§нах, якi вважають себе цивiлiзованими, такий розрахунок суми алiментiв напевно спричинив би ╜валт серед правозахисникiв. Насправдi ж цей закон, прийнятий, безперечно, на захист iнтересiв правлячого класу, гра╓ на користь дитини, унеможливлюючи нечистим на руку матусям паразитувати на власному чадi. Будь-яка фертильна пройдисвiтка зна╓ наперед, що вiд бiологiчного батька, ким би вiн не був - волоцюгою чи магнатом - законним шляхом може отримати однакову суму, розмiр яко§ залежить виключно вiд не§ само§. Проте в бiльшостi випадкiв такi ситуацi§ розрулюються без втручання судово§ влади - якщо бiологiчний батько через певнi причини одружитися не може, але дитину визна╓, вiн може або забрати §§ на виховання, або, якщо довiря╓ матерi сво╓§ дитини, сплачувати §й грошовi кошти, обмеженi лише фiнансовими можливостями сiм"§ i умовами особисто§ домовленостi. Взагалi святенництво не притаманне острiв"янам, i втiхи плотського життя забороненим плодом не вважаються. Обiзнанi щодо походження дiвчат парубки наперед знають, яка з них може бути об"╓ктом лише млосного зiтхання i красивого упадання, а з якими церемонитися не варто. Але на островi звикли дотримуватися того правила, що згода жiнки ╓ обов"язковою умовою для iнтимно§ близькостi мiж представниками рiзних статей, тому, щоб мати уявлення про таку делiкатну сферу людських стосункiв, слiд вiдзначити особливостi ментальностi саме тамтешнього жiноцтва. Сексуальнi стосунки iз чоловiками, що стоять вiд народження вище них в суспiльнiй i╓рархi§, ╓ не те щоб обов"язковими, але кожна дiвчина пиша╓ться кiлькiстю таких зв"язкiв в дошлюбному життi, неначе фанатка музичного гурту кiлькiстю автографiв улюбленого спiвака. Побратися iз сексуальним партнером або навiть стати його утриманкою небагата дiвчина ма╓ шансiв не бiльше, нiж попелюшка вполювати персонального королевича. Та вiдмовляти вищим або навiть багатим привладненим вважа╓ться серед мiсцевих дiвчат неетичним. Отже, якщо багатенький панич накладе оком на якусь дiвулю - можна не сумнiватися, що мiж ними вiдбудеться те, до чого спонука╓ природа, всi ж вагання i вихиляси юно§ панянки ╓ нiчим iншим, як адаптацi╓ю до сучасних умов старовинного танцювального ритуалу. Якщо ж мажор виявиться тюхтi╓м i, сприйнявши за серйоз першу ритуальну вiдмовку, припинить домагання, така його поведiнка може навiть образити чесну дiвчину. Прискiпливiсть молодо§ красунi до потенцiйного партнера зроста╓ прямо пропорцiйно зниженню його суспiльного рейтингу, до залицяльникiв же, бiднiших за себе, дiвчина порядна (або та, що хоче такою вдаватися) висува╓ настiльки жорсткi вимоги, неначе обира╓ не партнера на статевий акт, а достойника до майбутньо§ беатифiкацi§. Але ще екзотичнiшою видасться читачевi поведiнка тамтешнiх тещ - як реальних так i потенцiйних. Переважна бiльшiсть матусь ще з початку статевого дозрiвання навчають донь, щоб, боронь боже, не про╜авити власне щастя, без вагань вступати у сексуальнi стосунки iз багатим залицяльником, якщо ж молоду дiвчину не фiгурально, а буквально верне поруч iз ним внаслiдок синдрому сексуально§ несумiсностi, то самi запропонують легкi наркотичнi засоби для тамування фiзiологiчно§ гидливостi у сво╓§ дитини, а от бiднiших за себе парубкiв тещi повчають взагалi не сприймати за осiб чоловiчо§ статi. Донечки в пошуку зазвичай до маминих порад не дуже дослухаються, i це частiше сприя╓ влаштуванню особистого життя, нiж псу╓ його. Особливiсть жiночо§ долi на островi, як це не прикро, поляга╓ в необхiдностi продати свiй товар за цiною найоптимальнiшою. Це, боронь боже, не закид тамтешнiм жiнкам, просто коли на ринку бажаючих взяти шлюб жiнок такий надлишок пропозицi§, мимоволi почнеш мiркувати економiчними категорiями. Якщо повi§ продаються щодня, отримуючи кожного разу невеличкi кошти, то дiвчинi, яка на ярмарку наречених позицiону╓ себе порядною, слiд здiйснити принаймнi одну для не§ само§ доленосну оборудку. Тому, попри молодий вiк, кожна дiвчина на островi, нiби той бiржовий маклер, вичiку╓ на свiй товар найсприятливiшо§ ринково§ кон"юнктури, вважаючи за найбiльше для себе добро вполювати того ведмедя, який до весiлля мав би себе за бика. I зробити це слiд якнайшвидше, оскiльки на островi такий клiмат, що з роками не сприя╓ збiльшенню цiни наречено§. Молодi ж хижачки, нахабно досягаючи статево§ зрiлостi, наступають на п"яти, небезпiдставно погрожуючи увести просто iз стiйла вже пiдгодованого i майже приборканого парубка. Реальна самооцiнка - це те, що в бiльшостi випадкiв допомага╓ не перетримати свiй товар, бо така перебiрлива дiвиця може, просидiвши кiлька рокiв в очiкуваннi свого принца на бiлому "Ламборджiнi", в рештi решт задовiльнитися продавцем шаурми iз зеленим "Матiсом" у приватнiй власностi. Тому поради рiдно§ неньки, яка свою дитину безмежно любить i через це не може оцiнити об"╓ктивно, ставитися до бiльшостi залицяльникiв зверхньо, можуть зiграти злий жарт iз молодою дiвчиною.

Самий факт навчання в напiввишi, як i отриманий по закiнченнi диплому, не да╓ нiяких гарантiй щодо працевлаштування i жодних переваг в кар"╓рi. Такий навчальний заклад - сво╓рiдний тонкий сегрегацiйний фiльтр мiж прошарками суспiльства. Якщо до напiввишу ще може потрапити випадкова вулична людина, то продовження навчання, а вiдповiдно i кар"╓рного зростання, гарантовано або тим, хто вiд народження належить до вищих прошаркiв суспiльства, або тим, хто згоден все сво╓ життя покласти на укорiнення серед привладнено§ поганi. Таких цiлеспрямованих вуличних хлопцiв та дiвчат на островi називають пiдзолоченою молоддю.

Слiд розповiсти ще про один варiант розвитку долi пiдзолочених вихованцiв напiвсереднiх-напiввшщих учбових закладiв. Випускниковi напiввишу, який не ма╓ родинних зв"язкiв i не спромiгся за роки навчання притулитися до яко§сь сiм"§, клану чи корпорацi§, що в умовах життя на островi майже тотожнi поняття, можуть зненацька зробити на перший погляд дуже привабливу пропозицiю: стати керiвником або головним бухгалтером нещодавно створено§ або деякий час працюючо§ фiрми. Це не привiд занадто пишатися собою - зазвичай на матерiально вiдповiдальнi посади без будь-якого досвiду роботи за фахом беруть людину, яка вiдповiдатиме за порушення закону справжнiми господарями контори. Такий спосiб уникнути прикрих наслiдкiв бурхливо§ дiяльностi назива╓ться "взяти людину за бугая". Термiн запозичений у мiсцевих скотарiв, з яких окремi спритники часом не каструють певну кiлькiсть м"ясних бичкiв, намагаючись втиснути рогатий товар недосвiдченим i бiдним на грошi селюкам за плiдникiв.

На роль "бугая" пiдшуковують зазвичай чоловiчка, який не зда╓ться дуже розумним, проте навiть вiн розумi╓, що доля його сумна i невдячна. Швидше за все фiрма, яка винайма╓ його на високу посаду, або була створена задля вiдмивання брудних коштiв, або збанкрутiла внаслiдок халатностi чи то реалiзованих злочинних намiрiв когось iз керiвництва. В такому випадку взятий "за бугая" отрима╓ чималий термiн ув"язнення. Але це ще не найгiрший варiант для молодого призначенця: в мiсцях позбавлення волi вiн може вийти на зв"язки з такими людьми, що сприятимуть його кар"╓рi вже як крисуванця, чином вiн напевно обiйде квартальних держиморд, здатних лише трусити дрiб"язок з перебуваючих напiдпитку трударiв. Трагiчною буде доля "бугая", якщо його фiрма-роботодавець намагалась заволодiти майном або грошима якогось клану. Тодi реальних хазя§в компанi§ теж шукатимуть, але можуть i не знайти, офiцiйного ж керiвника позбавлять життя в будь-якому разi - за неповагу. Але трапляються випадки, хоча дуже зрiдка, коли взятий "за бугая" хлоп"яга зумiв ошукати i пiдставити сво§х наймачiв - в такому випадку вiн ╓ не тiльки людиною дуже розумною, але й неперевершеним актором, здатним тривалий час вдавати з себе недолугого телепня. Тодi ним неодмiнно зацiкавиться Служба Держбазпеки, щоб не скнiти такому талантищу.


Роздiл V. Найцiннiший продукт республiки. Автор огляда╓ i дослiджу╓ промислове серце кра§ни i ста╓ спiвзасновником i почесним головою приватного фонду.


Все мо╓ враження про острiв Ла╜╜не╜╜ складалося пiд впливом iнформацi§ з рiзних джерел. Це власнi спостереження, розмови з мiсцевими мешканцями i вивчення документацi§ з показниками соцiально-економiчного розвитку, статистичними даними тощо, а також публiкацi§ в друкованих засобах масово§ iнформацi§, радiо та телевiзiйнi новини. Доступ до документiв суворо§ звiтностi я мав завдяки мо╓му впливовому товаришу, лише iнодi треба було зачекати для узгодження допуску. Так не одразу я отримав iнформацiю про найпотужнiшу галузь тамтешньо§ промисловостi. Я вже повiдомляв, що цю галузь називають переробною, хоча насправдi це смiтт╓переробна промисловiсть. Засоби масово§ iнформацi§, так саме i урядовi речники, не роблять з цього велико§ та╓мницi, проте i не наголошують повсякчас. Смiття тут гонорово називають найцiннiшим продуктом республiки, хоча в загальному технологiчному процесi воно виступа╓ швидше продуктом промiжним, а для переробно§ промисловостi взагалi ╓ сировиною. Кiлька десятилiть тому була навiть проведена через парламент законодавча iнiцiатива, щоб спiкер, мавпуючи свого колегу з батькiвщини пана Гуллiвера, сидiв на мiшку саме з цi╓ю сировиною, проте вже за тиждень полiтика почала смердiти без всяких метафор, тож вiд креативу довелось вiдмовитися. Згiдно з даними Департаменту Статистики, якi я мав нагоду вивчати, в останнi десять рокiв доля переробно§ промисловостi в загальному обсязi нацiонального продукту складала вiд сорока до сiмдесяти вiдсоткiв. Першою мо╓ю думкою була недовiра до надано§ менi iнформацi§, адже жодна кра§на не може виробляти стiльки смiття, i я не був далеким вiд iстини, хоча й помилявся щодо фальсифiкацi§ даних. Переважну бiльшiсть сировини для переробникiв постача╓ Бельнiбарбiйська iмперiя, економiка яко§ вдесятеро потужнiша за ла╜╜незьку, окрiм того розподiл населення територi╓ю велико§ держави неоднорiдний. Переважна кiлькiсть людей мешка╓ в мiстах-мiльйонниках на пiвнiчному узбережжi континенту, тобто вiддiлена вiд острова лише протокою, що в найвужчому мiсцi ма╓ чотири з половиною морськi лiги завширшки. Придатного для життя мiсця на цiй сторонi великого континенту замало, щоб марнувати його пiд звалища, тому смiтт╓вози в iмперських мегаполiсах не вивалюють свiй вантаж одразу за мiстом, а звозять в ╓диний на все узбережжя товарно-експортний порт. Там вiдходами без будь-якого сортування завантажуються гiгантськi пороми, що безперервно вiдвозять свiй вантаж, який прибуваючи до ла╜╜незького берега набува╓ статусу сировини. Якщо в деяких засобах масово§ iнформацi§ острiв iнколи називають смiтником iмперi§ або §§ помийницею, то це не зневага до тубiльцiв, а комплiмент мiсцевiй владi, яка спромоглася так ефективно зорганiзувати виробничий процес утилiзацi§ вiдходiв свого великого пiвденного сусiда. Вже за кiлька рокiв транспортування сировини плану╓ться модернiзувати, для чого розроблений детальний план будiвництва смiтт╓проводу "Братерство", який у виглядi гiгантського моста стане над протокою у найвужчому мiсцi i безупинно рухатиме товар на величезному конве╓рi. За наявностi полiтично§ волi з обох бокiв це справа вже найближчого майбутнього.

З ла╜╜незького товарно-iмпортного порту почина╓ться промисловий регiон кра§ни, який склада╓ться з велико§ кiлькостi спецiалiзованих промислових зон (промзон), з"╓днаних залiзничною гiлкою - на островi функцiону╓ лише товарна залiзниця. Переробка iмпортованого смiття почина╓ться майже одразу пiсля розвантаження поромiв. Величезнi терени бiля моря засiянi сировиною, яку починають сортувати й завантажувати в товарнi вагони. Колiя прорiза╓ острiв майже на сто миль вглибину i на узбiччях в кожнiй спецiалiзованiй промзонi, що метастазами розповзаються вiд залiзницi, вiдчiплюються вагони з певного роду попередньо вiдiбраним видом смiття. Ще бiля моря при сортуваннi вiдбираються тi речi, що не зовсiм втратили товарний вигляд i можуть бути пiсля невеличкого ремонту використанi як одяг чи взуття.(До речi, власники цi╓§ галузi переробки пролобiювали закон, який забороня╓ ввезення до кра§ни товарiв, що в iнших кра§нах називаються second-hand). Також серед побутового мотлоху iнодi знаходять продукти харчування, що §х багатi§ вважатимуть зiпсованими, але при достатнiй термiчнiй обробцi можуть вживатися внутрiшньо, особливо представниками низших прошаркiв населення. Адже медичними дослiдженнями ла╜╜незько§ Академi§ вiдкрито i статистикою доведено, що шлунково-кишковий тракт у рiзних соцiальних груп по-рiзному перетравлю╓ §жу. Пiд впливом корпорацiй, якi займаються переробкою харчових вiдходiв на островi повнiстю лiквiдовано санiтарна служба i скасованi будь-якi нормативи максимально припустимих концентрацiй хiмiчних речовин в продуктах харчування. Завдяки цьому великi оптово-роздрiбнi мережi iмперi§ тепер не мусять знищувати продукти, в яких сплинув термiн придатностi, а можуть за безцiнь, але таки продати цi товари в Ла╜╜не╜╜. Зняття обмежень також спонукало розвиток на островi власно§ харчово§ промисловостi, зокрема птахiвництва. Для вирощування iндоперепiлок, яких там розводять як у нас курей, з континенту була завезена завелика партiя комбiкормiв, ╓диним недолiком яких був надмiрний( в 200 разiв вищий за норму) вмiст деяких видiв хлорованих вуглеводнiв. Корми бельнiбарбiйська корпорацiя подарувала безкоштовно, наполiгши на сплатi лише транспортних видаткiв та вивiзних митних зборiв; ╓диною умовою було регулярно надавати вiдомостi про стан здоров"я споживачiв пташиного м"яса.

Повертаючись до сортування, треба вiдзначити, що на первинному етапi серед смiття можна також знайти цiннi речi, навiть випадково готiвку. Якщо серед смiття трапляються кабелi з жилами iз кольорових металiв, спалювання ПВХ-iзоляцi§ здiйсню╓ться тут же. Вироби з чорних металiв також вiдокремлюються. Далi безлiч технологiчних процесiв використову╓ться для виробництва нацiонального продукту. З речовин, якi мiстять бiлок, роблять завалочний газ i бiогаз, в великих ямах, що нагадують силоснi, перегнива╓ майбутнiй штучний торф, з видiлених паперових вiдходiв виготовляють картон i обгорточний папiр, з вiдiбраних пластмас i полiетилену виплавляють або випресовують простi будiвельнi матерiали. Особливо пишаються мiсцевi iнвестори налагодженою лiнi╓ю з переробки пластикових пляшок, якi тут сортуються за кольорами, потiм на високотехнологiчнiй апаратурi з отримано§ маси сучать нитки, з них виробляють синтетичну тканину для виробництва дуже дешевого одягу(хазя§ цi╓§ лiнi§ теж лобiювали заборону секунд-хенду). Вiднедавна налагоджено постачання радiоактивних вiдходiв для подальшого захоронення. Для заспоко╓ння мiсцевих мешканцiв, Логадiйська медична академiя попередньо провела низку дослiджень i оприлюднила вражаючи результати. Виявилося, що радiоактивне випромiнення не лише не спричиня╓ онкологiчних захворювань, а навпаки лiку╓ тi, на якi людина вже хворi╓ i робить профiлактику наперед всьому органiзму. Отже, мешканцi регiонiв, де розташованi могильники таких речовин, безкоштовно отримують ту дозу опромiнення, за яку заможнi громадяни платять великi грошi. Працiвники з бельнiбарбiйським громадянством а також вища i середня ланка обслуговуючого персоналу з ла╜╜незького боку не беруть участi в процесах транспортування i утилiзацi§ радiацiйного непотребу виключно через притаманний §м гуманiзм, не бажаючи позбавляти найбiднiших сво§х пiдлеглих чудодiйного i безкоштовного лiкування.

Всю цю iнформацiю я отримав з профвишевських пiдручникiв, та рiзних перiодичних видань, що не захищенi та╓мним грифом. Мене здивувало, що майже нiхто з мо§х спiврозмовникiв - помешканцiв центру столицi - не мав чiткого уявлення про те, що саме виробляють у промислових зонах, не кажучи вже про особливостi технологiчного процесу. Мо╓ прохання вiдвiдати бодай одну з зон мiй провiдник сприйняв без ентузiазму, проте не вiдмовив на вiдсiч. Потрiбен був лише час на узгодження перепусток i отримання в тимчасове розпорядження спецiалiзовано§ автiвки, оскiльки власно§ йому було шкода псувати - новенький Lexus, отриманий ним в користування замiсть викуплено§ i подаровано§ старшому синовi моделi BMW, мiг пiсля тако§ подорожi зовсiм втратити представницький вигляд. Другого сiчня 2008 року на всюдиходi спецiального призначення, що за конструкцi╓ю нагадував гiбрид бронетранспортера i позашляховика, ми вирушили до промзони, що мала стати об"╓ктом мо§х спостережень. Персонал займа╓ться там переробкою i остаточним захороненням високотоксичних вiдходiв хiмiчно§ промисловостi. Мiсцеве законодавство не встановлю╓ жодних норм, що регламентували б ввезення таких вантажiв на острiв, вiдтак Ла╜╜не╜╜ називають не тiльки санiтарним, а ще й екологiчним офшором. В документах метою нашого пересування зоною обмеженого доступу була оголошена "екскурсiя", об"╓кт §§ був обраний мо§м повожатим не випадково: пiдроздiл Державно§ Охорони там очолював його однокашник по Академi§ Державно§ Безпеки, отже прийом мав бути доволi гостинним. Про§хавши блокпост, розташований на кордонi промислового регiону, водiй всюдихода наказав нам нi в якому разi не вiдчиняти вiконця автiвки i тримати напоготовi дихальнi респiратори на випадок розгерметизацi§ кабiни. Мiй знайомий, хоч i був набагато вищий за чином, iнструкцi§ дослухався i радив те саме зробити менi. За кiлькадесят кiлометрiв §зди мене були налякали потужнi вибухи, але я митт╓во був заспоко╓ний звiсткою, що йде планова утилiзацiя привезених нещодавно бо╓припасiв, списаних з озбро╓ння бельнiбарбiйсько§ армi§ через сплив термiну придатностi. Пiд час пере§зду менi коротко розповiли про уклад життя i план розташування об"╓ктiв, що ╓ унiверсальними майже для всiх промзон, з поправками лише на специфiку виробничого процесу.

Принципова схема об"╓кту, що iмену╓ться промисловою зоною, вiдтворю╓ модель столицi, вже описану мною ранiше. Окрiм розмiру i чисельностi помешканцiв, рiзниця поляга╓ в тому, що зона ма╓ ╓дине кiльце, марковане не автодорогою, а огорожею з колючого дроту з вежами по кутах. Всiх зайнятих у виробничому процесi роздiляють на двi великi грипи - персонал i контингент. Всерединi кiльця розташованi житловi примiщення для персоналу. Щiльна охорона внутрiшнього мiстечка зумовлена можливими актами невмотивовано§ агресi§ з боку окремих представникiв контингенту - такi випадки перiодично трапляються. Взагалi промзони - скопичення людей, не обмежених в пересуваннi, для вiльно§ працi, доступ контингенту до внутрiшнього простору теж можливий за умови наявностi перепустки. Зовнiшнього обмеження взагалi не iсну╓. Контингент склада╓ться переважним чином з мiсцевих поселян: влада кра§ни, виборюючи зменшення собiвартостi виробничого процесу, не перейма╓ться витратами на вiдселення мешканцiв районiв, що §х поступово поглина╓ промисловий регiон. Залишенцi складають основу того прошарку населення, робоча сила i саме життя якого майже безкоштовнi. Iнодi до них долучаються висланi на поселення карнi злочинцi, або люди з мiст, що позбулися ре╓страцi§ внаслiдок власно§ недбалостi або неналежно§ сплати обов"язкових платежiв. Долучитися до лав контингенту вда╓ться далеко не кожному з мiсцевих: керiвництво промзон не розширю╓ занадто штати найманих працiвникiв. До того ж iсну╓ резерв майже безкоштовно§ робочо§ сили у виглядi освiтнiх закладiв: у разi необхiдностi на смiття можуть мобiлiзувати всiх учнiв мiсцевих шкiл вiком вiд десяти рокiв пiд проводом вчителiв, яким партiйна дисциплiна не дозволя╓ вiдмовити державнiй людинi. В кожнiй зонi ╓ штатний iнспектор з найму контингенту, який може мати одного чи двох помiчникiв-рекрутерiв з числа шанованих мiсцевих авторитетiв. Контракт, який пiдпису╓ться обов"язково обома сторонами, мiг би видатися правозахисникам зовнiшнього свiту занадто суворим, якщо не знати специфiки виробництва i того, що документально не регламенту╓ться. Так в стандартному трудовому договорi встановлений дев"яностагодинний робочий тиждень, отримання робiтником харчування на суму, еквiвалентну десяти американським доларам на мiсяць, заробiтна платня на рiвнi 25% профмiнiмуму а також система штрафiв за порушення трудово§ дисциплiни, сума найменшого з яких в рази перевищу╓ встановлений робiтниковi оклад. Це не означа╓, що керiвництво зон настiльки жадiбне й недалеке, щоб не розумiти неможливiсть ефективно§ роботи в таких умовах. Контракт склада╓ться не для того, щоб його умови виконувалися буквально, це просто жупел для найманця: мовляв не дотриму╓шся джентльменських угод з роботодавцем - до тебе застосують тi заходи, на якi ти сам погодився. Зазвичай розумнi представники керiвництва не дуже прискiпуються до нижчих, задовольняючись тим, що виробничий процес йде не гiрше, нiж на iнших промзонах. Iнколи серед персоналу з"явля╓ться зануда-висуванець, який через власну необiзнанiсть або вiдверту тупiсть почина╓ вимагати вiд пiдлеглих чiткого виконання всiх пунктiв трудово§ угоди. Мiсiя керiвника кадрового вiддiлу промзони - сво╓часно розпiзнати такого спритника i перевести на вакансiю, що не пов"язана з мiжлюдськими контактами, або взагалi розiрвати з ним контракт, поки з заповзятим трудiвником не трапився нещасний випадок на виробництвi.

Щодо занизько§ платнi - контракт не бреше нi на йоту, харчування також фiнансу╓ться за контрактом лише в кращому для робiтника випадку. Компенсують не отриману вигоду робiтники тi╓ю дiяльнiстю, що в багатьох iнших кра§нах класифiкувалась би як розкрадання державно§(приватно§) власностi або нетрудовi доходи. Формально i на островi такi дi§ не схвалюються, тому час вiд часу на кожнiй промзонi проходить повна ротацiя контингенту.

Оскiльки нормувати вмiст конкретно§ речовини в смiттi неможливо, а статистика по-перше вiдображу╓ данi лише за попереднi перiоди, по-друге склада╓ться живими людьми, що вони не можуть не бути зацiкавленi в вiдображеннi якiсного складу сировини пiд певним кутом, то iсну╓ можливiсть використання сировини не тiльки за призначенням. Частiше такi зловживання вiдбуваються на етапi первинно§ переробки на узбережжi, тому в тi кра§ дуже складно отримати призначення представникам персоналу, але в спецiалiзованих зонах iснують сво§ перспективи. Так майже всi дешевi товари на ринках мiст - неврахована сировина з промислових об"╓ктiв. Займатися цим контингенту неможливо без домовленостi з представниками персоналу, якi не так ретельно пильнують державне майно, як власну матерiальну зацiкавленiсть. Що ж до тi╓§ промзони, яку ми вiдвiдали, там левову частку неврахованого доходу дають так званi "чорнi хiмiки". Я вже наголошував, що наркотичнi речовини на островi не забороненi, проте занадто дорогi для пересiчних громадян. Тому переважна бiльшiсть небагатих споживачiв вiдда╓ перевагу токсикозамiнникам наркотикiв. На промзонi, де утилiзу╓ться хiмiчний непотрiб, вiднайти речовину з вiдповiдною формулою нескладно. Далi кiлька простих хiмiчних реакцiй - i товар не дуже високо§ якостi, зате недорогий, у вiдповiдних пакунках розходиться по великих мiстах. Токсичнi речовини споживаються як через дихальну систему, так i шляхом змiшування з алкоголем i iншими рiдинами перорально. Законопроект, що передбача╓ прирiвняння токсикоманi§ до наркоманi§ i вiдповiдальнiсть за протизаконний обiг токсичних речовин вже кiлька рокiв як поданий до парламенту, проте поки три пiдкомiтету - з питань оргзлочинностi, з питань моралi та з питань соцiального захисту i медицини - сперечаються, кому першому на розгляд буде поданий проект вiдповiдного закону, дiяльнiсть "чорних хiмiкiв" не вважа╓ться протизаконною, хоча й закону, за яким би цi дiячi оподатковувалися, теж не iсну╓.

Зовнiшнiй простiр промзони, окрiм мiсць компактного проживання контингенту i мiсця вивалу i вторинно§ переробки сировини, мiстить ще примiщення виробничих цехiв, де саме i вiдбува╓ться виробничий процес. В цехах цiлодобово чергу╓ охорона, попри те, що майже всi виробничi потужностi завантаженi i працюють безперервно. Необхiдна згiдно штатного розкладу кiлькiсть представникiв iнженерно-технiчного персоналу керу╓ технологiчним процесом, також для виконання найтяжчих, найшкiдливiших i найбруднiших робiт на промислових об"╓ктах використову╓ться тi представники контингенту, яких вважають робочою аристократi╓ю, деяких з них - найквалiфiкованiших - навiть не зачiпа╓ ротацiя.

Внутрiшн╓ мiстечко, в"§зд та вхiд до якого здiйсню╓ться за перепустками, кальку╓ у зменшеному виглядi центр великого мiста. Там мiстяться, окрiм квартир для персоналу, декiлька офiсних примiщень, гараж для службових i приватних автiвок, полiклiнiчний пункт, в самому ж центрi простору розташована будiвля для вищого керiвництва. В будь-якiй промзонi персонал згуртований за принципом пiдпорядкування в двi великi групи: iнженерно-технiчний персонал, що ╓ спiвробiтниками вiдповiдного профiльного мiнiстерства, i охорона, пiдпорядкована Мiнiстерству Державно§ Безпеки. Були часи, коли на промзонах з метою економi§ коштiв охорону до виробничого процесу не долучали, проте це завжди закiнчувалося бунтами i рiзаниною, що влаштовували окремi несвiдомi представники контингенту. Кiлька десятилiть тому на базi економiчного i соцiологiчного об╜рунтування були встановленi нормативи спiввiдношення кiлькостi державних охоронцiв до кiлькостi iнженерiв i до чисельностi контингенту. Варiант збiльшення заробiтно§ платнi контингенту i вiдмови вiд послуг служби охорони не розглядався, як наперед безглуздий. Розрахунки довели, що необхiдна кiлькiсть охоронцiв повинна вдвiчi перевищувати чисельнiсть iнженерiв i складати не менше двадцяти п"яти вiдсоткiв вiд середньосписочно§ кiлькостi контингенту.

Гуртожитки i квартири охоронцям та iнженерам надаються без розмежування за принципом пiдпорядкованостi, лише з урахуванням рiвня в службовiй i╓рархi§. Той самий принцип сповiду╓ться найвищими посадовцями: начальнику промзони i керiвниковi служби охорони на час виконання ними посадових обов"язкiв нада╓ться в користування в рiвних долях центральна будiвля внутрiшнього простору промзони. Система очистки i кондицiювання повiтря в цiй будiвлi налагоджена i працю╓ так якiсно i безвiдмовно, що два високодостойника можуть мешкати там з дружинами i навiть малолiтнiми дiтьми, звичайно, за умови, що члени сiм"§ не виходитимуть за межi будiвлi. Очiльники промислового об"╓кта перебувають мiж собою в добрих дружнiх стосунках, тож покумитися мiж собою для них звичайна справа. Можливо саме тому в усiх промзонах спiльне помешкання керiвництва називають кумською хатою.

На порозi цi╓§ само§ будiвлi нас радо зустрiв однокашник мого товариша - керiвник охорони, капiтан за вiйськовим званням, його вiрна любляча дружина вiддавала останнi розпорядження перед обiдом. Начальник зони перебував на той час в офiсi, а його дружина - у власно§ матусi в столицi, бо була при надi§. Враховуючи специфiку виробництва, обидва подружжя волiли не тримати дiтей при собi, хоча мiкроклiмат в будiвлi за допомогою найсучаснiшо§ технiки створювався казковий, про що свiдчила наявнiсть зелено§ травицi i живих екзотичних рослин на галявинi внутрiшнього подвiр"я. Вiд отруйного повiтря хатину рятувала велика баня-полусфера з надмiцного скла. Вона вiдкривала внутрiшн╓ подвiр"я для доступу природного повiтря лише коли зовнiшнi датчики показували, що зовнiшн╓ середовище екологiчно безпечне. Таке траплялося нечасто - пiсля велико§ зливи i за вдало§ рози вiтрiв один-два рази на мiсяць. Страви, що нас ними пригощали, не поступалися якiстю кращим на§дкам з ресторану столичного п"ятизiркового готелю. Куховара подружжя возило з собою на будь-яке мiсце служби чоловiка, для уникнення бюрократично§ тяганини вiн мав чин лейтенанта Внутрiшнiх Вiйськ i формально займав вiдповiдну званню посаду. ╢дине, що засмутило щирих господарiв - що я не вживав алкоголю, оскiльки вони, щоб створити при╓мне враження, дiстали з винницi дороге вино - такi марки в ресторанi готелю подають вiд п"ятисот доларiв за пляшку - i саме пiд цей божественний напiй кухар готував свою фiрмову м"ясну страву.

По обiдi з"явився заклопотаний начальник промзони, сповiстивши всiх про надзвичайну ситуацiю: в одному з цехiв стався викид токсично§ речовини, ╓ людськi жертви, тож вiн наполегливо вiдмовляв вiд огляду об"╓ктiв зовнiшнього простору. Я й сам зрозумiв, що непорядно роздивлятися чуже нещастя, отже зголосився оглянути внутрiшн╓ мiстечко та й годi.

В межах кiльця перше, що впада╓ в око - дуже мала кiлькiсть жiнок. Роботи для них тут майже нема╓, до того ж промзона, яку ми вiдвiдали, належить до перелiку найнебезпечнiших для здоров"я виробництв, хоча на iнших зонах гендерне спiввiдношення майже те саме. Екологiчна обстановка в усьому промисловому регiонi така, що лiкарi радять будь-якому подружжю, з якого чоловiк §де працювати туди, народжувати дiтей до небезпечного вiдрядження. Якщо ж там кiлька рокiв поспiль мешкатиме жiнка, §§ шанси виносити i народити здорову дитину зводяться нанiвець. Попри це, деякi дружини §дуть за чоловiками до промзон i на постiйне проживання - таких називають iнженерками, незалежно вiд того, одружена вона з охоронцем чи з технiчним працiвником. Сiмейним парам без зволiкань надають щонайменше окрему кiмнату в гуртожитку. Серед чоловiкiв, якi проживають в мiстечку з дружинами, рiвень подружнiх зрад найнижчий в кра§нi, i це не лише через несприятливий для чоловiчого здоров"я екологiчний фон. Якщо жiнка, попри всi вiрогiднi небезпеки, погодилась слiдувати за сво§м благовiрним в таке пекло, причиною цьому може бути або велике почуття, або повна безвихiдь. В будь-якому разi ця декабристочка ╓ людиною сильно§ волi, здатною видряпати очi кожнiй шльондрi, яка зазiхне на §§ крихку ланку суспiльства, а заразом прочухана отрима╓ i шкiдливий благовiрний. Трапля╓ться, пiдблядовують самi iнженерки, але, щоб стрибали в гречку §хнi чоловiки - таке майже неймовiрно. Бiльшiсть дружин персоналу, якщо не ма╓ фiнансово§ можливостi лишатися в благополучних мiстах на час вiдрядження чоловiка в промзону(вiд трьох до п"яти рокiв) мешкають у спецiальних гуртожитках, що розташованi близько до меж промислового регiону. Чоловiк ма╓ право на десятидобову вiдпустку до сво╓§ дружини щонайменше раз на рiк. Через прогресивне ставлення до статевого життя сторiн шлюбу деяких помешканок, такi гуртожитки називають хвойдосховищами. Хоча переважна бiльшiсть жiнок зберiгають вiрнiсть сво§м чоловiкам, як це часто бува╓, iмiдж створю╓ меншiсть. У встановленнi батькiвства там користуються нормами наполеонiвського кодексу, вiдтак офiцiйний чоловiк без будь-яких експертиз оголошу╓ться батьком дитини. Я особисто спiлкувався з нещасним чолов"ягою, що вiн кiлька рокiв тому, при§хавши до дружини, яку не бачив рiк, здибав §§ на шостому мiсяцi вагiтностi. Пара водночас подала два позови до суду: вiн вимагав розлучення, вона - алiментiв. Сплачувати кошти на утримання дитини суд ухвалив одразу по народженнi, що ж до розлучення - у позивача не склалося. В процесi з"ясувалося, що жiнка мала статус убого§, розлучення з такими - процес довготривалий, а за наявностi у нещасно§ сторони зв"язкiв в юридичних колах - майже неможливий. Не знаю, яка саме лиха година спiткала бiдолашну молодицю, та на репродуктивну функцiю хвороба аж нiяк не вплинула. З тi╓§ пори жiнка, не маючи жодного контакту з чоловiком, народжувала ще двiчi, вiн же, не в змозi винайняти квалiфiкованого адвоката, оплачу╓ утримання трьох напевно не сво§х дiтей. Здебiльшого ж перебування чоловiка на промзонi ╓ шансом для подружжя бодай якось вирiшити житлову проблему або покращити матерiальне становище: робота там оплачу╓ться реальними грошима не зважаючи на вiдпрацьований стаж. По закiнченнi вiдрядження кожен представник персоналу проходить медичну комiсiю, яка досить об"╓ктивно оцiню╓ стан його здоров"я. Зазвичай переважна бiльшiсть отриму╓ звання убогого, який статус, окрiм описаних мною ранiше привiле§в, нада╓ переваги в веденнi пiдпри╓мницько§ дiяльностi. На островi взагалi найуспiшнiшi бiзнесмени - саме убогi: тi, хто вiдпрацював на промзонах, мають неабиякi можливостi i зв"язки в реальному секторi, тi ж, кому вдалося зiбрати консилiум, не покидаючи меж мiста - люди не з бiднiших прошаркiв суспiльства, отже, мають зв"язки у навколовладних сферах.

Бажаючих працювати в промисловому регiонi завжди неста╓. Друге вiдрядження до промзони, особливо без перерви, майже дорiвня╓ смертному вироку. Деяким крисуванцям, засудженим до тюремного ув"язнення, пропонують замiсть перебування за ╜ратами, вiдслужити вiдповiдний термiн охоронцем на промзонi - в такому випадку вiн отриму╓ вiдповiдне посадi грошове забезпечення, i стаж держслужбовця йому зарахову╓ться. Але навiть на такi умови погоджуються далеко не всi злочинцi.

Всi переваги i привiле§ стосуються лише персоналу, що до контингенту - його представникам навiть не пишеться трудовий стаж для можливого в подальшому нарахування пенсi§. Тубiльцi тим не дуже переймаються, оскiльки до пенсiйного вiку серед чоловiкiв не дожива╓ майже нiхто. Вони вдячнi державi вже за те, що вона забезпечила §х працею i вiрогiдним джерелом доходу при шаленому рiвнi безробiття в кра§нi. Якщо спиратися на звiти лiчильних виборчих комiсiй, це той регiон кра§ни, де традицiйно фiксу╓ться стала любов до правлячо§ партi§. Одна з небагатьох милостей, яко§ вдосто╓ний контингент - надання медично§ допомоги в полiклiнiчному пунктi, для чого §м треба отримати перепустку до внутрiшнього мiстечка. Наплив саме таких понiвечених роботяг ми спостерiгали, проходячи повз медичний заклад.

Серед кiлькох охоронцiв, що супроводжували робiтникiв до медпункту, я помiтив чоловiка, котрий вдався менi дуже схожим на одного з посидiльцiв камери, в якiй менi поталанило провести короткий час на самому початку мого перебування на островi. Я не був впевнений на всi сто, адже хвороба тодi ще затьмарювала свiдомiсть, та ще й пам"ять на обличчя - не те, чим я мiг би хизуватися. Лише погляд - чорний i пронизливий - понудив мене здригнутися, як i тодi.

Вечiр того дня ми провели в кумськiй хатi - мiй провiдник за розмовами зi сво§м давнiм товаришем i його дружиною, я ж волiв поспiлкуватися з обслугою чудо-будинку. Ця категорiя людей в будь-якiй кра§нi зна╓ особливостi укладу життя i панiв, i пiдпанкiв i робочого люду, хоч i дивиться на останнiх дещо зверхньо. Рiвень знання бельнiбарбiйсько§ мови давав менi можливiсть спiлкуватися без перекладача, i бiльшiсть iнформацi§ про життя на режимному об"╓ктi я отримав саме вiд прислуги.

Надвечiр"я вразило мене заходом зеленого сонця - це у вiдкритому цеху почалося випалювання порожнiх залiзних бочок, якi не вдалося повнiстю звiльнити вiд залишкiв фарби. Для працiвникiв промзони це звичне видовище, а надзвичайнi обставини, навiть пов"язанi з людськими жертвами, не ╓ пiдставою для переривання технологiчного процесу.

На ранок всюдихiд вже вiз нас назад до столицi, де по при§здi я мав зустрiч з представниками товариства пам"ятi пана Гуллiвера. З власно§ iнiцiативи i коштом приватних меценатiв цi високодостойнi пани вирiшили спорудити пам"ятник великому мандрiвниковi i встановити йому в iсторичнiй частинi мiста в день трьохсотлiття прибуття цi╓§ вiдомо§ людини на острiв. Для цього було ухвалено заснувати спецiальний приватний фонд з державною наглядовою радою i державними ж гарантiями уставного капiталу, менi запропонували його очолити. Порадившись зi сво§м товаришем, я висунув зустрiчну пропозицiю: я буду почесним головою фонду, управлiння ж ним треба доручити бiльш обiзнаним з мiсцевим укладом особам. Мо§м пiдписом на установчих документах наша зустрiч завершилася, я ж зробив висновок, що ранiше квiтня залишити острiв менi не судилося.


Роздiл VI. Автор отриму╓ дозвiл на дослiдницьку роботу в державному архiвi, де вивча╓ iсторiю кра§ни. Друге похвальне слово ла╜╜нежцям i смiливi поради автора сучасним iсторiографам.

Чимдалi бiльше я заглиблювався у спостереження за життям людей i спiлкування з мешканцями кра§ни, менi ставало все зрозумiлiша необхiднiсть хоча б поверхнево оглянути тi iсторичнi подi§, що cформували нацiю i якими можна було б пояснити особливостi §§ ментальностi. До того ж попереду було щонайменше три мiсяцi вiльного часу до мого вiрогiдного вiдплиття в напрямку сво╓§ батькiвщини. Виходячи з цього, я звернувся до свого провiдника з проханням порадити менi кращий спосiб ознайомитися з iсторi╓ю держави Ла╜╜не╜╜, розташовано§ на однойменному островi. Товариш мiй запропонував не обмежуватися переглядом вiдповiдного пiдручника, а отримати iнформацiю з першоджерел, тобто попрацювати в головному державному архiвi. Його не дуже приховану хитрiсть я сприйняв з розумiнням: за майже п"ять мiсяцiв перебування при мо§й персонi державний чиновник либонь дуже занедбав сво§ основнi службовi обов"язки, та ще й бiзнес потребував ретельнiшо§ уваги топ-менеджера. Дозвiл на перегляд найта╓мнiших документiв вiн отримав для мене без особливих зусиль. Примiщення архiву майже межувало з готелем, де я тимчасово мешкав, i я став щодня ходити до державно§ установи наче на роботу. Мовно§ перепони для мене вже майже не iснувало, друкованi i писанi тексти перекладати набагато простiше, нiж розумiти живу розмову, до того ж до мо§х послуг був комп"ютер з лiнгвiстичним редактором. Це допомогло менi в перекладi текстiв ла╜╜незькою мовою. Як вiдомо ще з нотаток мого великого попередника, мова Бельнiбарбi використовувалася як засiб мiжетнiчного спiлкування ще триста рокiв тому. За цей час з об"╓ктивних причин вона стала державною на островi Ла╜╜не╜╜, проте за мовою корiнного населення теж формально зберiга╓ться такий статус. Сучасна ла╜╜незька дуже вiдрiзня╓ться навiть вiд тi╓§ §§ форми, що намагався вивчати пан Гуллiвер триста рокiв тому, пересипана бельнiбарбiзмами, та навiть такою §§ формою спiлку╓тьсь вузьке коло громадян, якi зберiгають залишки нацiонально§ свiдомостi. Можна констатувати, що мова ця майже мертва, люди, якi вважають себе елiтою, стидаються спiлкуватися нею, називаючи свинячою. Щоправда, вони i бельнiбарбiйською не володiють досконало - такий висновок я зробив, порiвнюючи вимову дикторiв iмперських телеканалiв i острiвних достойникiв. Але на §хнiй захист розроблена теорiя, яка доводить фiзiологiчну неспроможнiсть людей з високим полiтичним розумом оволодiти мовознавством - це стосу╓ться як можливих фонетичних так i граматичних проблем. Особливо важко да╓ться державницьким генiям правопис подво╓них приголосних.

Вивчаючи iсторiю краю, я спромiгся оволодiти - принаймнi в обсязi, необхiдному для вивчення документацi§ - мовою корiнного населення, проте давньола╜╜незько§ не почув жодного разу, бо задля цього довелося б §хати в вiддаленi нецивiлiзованi райони кра§ни.

Вивчаючи першоджерела, я завжди поряд тримав пiдручник iсторi§ - адже дуже цiкаво розглядати одразу двi версi§ подiй, що вiдбулися. Викладання iсторi§ - питання полiтичне, тому узгодження текстiв пiдручника з iдеологiчним керiвництвом iмперi§ вже протягом столiть ╓ нацiональною традицi╓ю ла╜╜незьких iсторикiв. Враховуючи лаконiчнiсть викладання i компактнiсть видання, що формою нагаду╓ звичайний записник, книгу цю називають зручником. Що ж до архiвiв, то другого вичищення §х не вiдбулось сво╓часно через фiнансування науки за остаточним принципом ще за часiв iмперi§, тепер же нiхто не наважу╓ться взяти на себе цю рутинну працю. Перше ж сталося зовсiм випадково у буревi§ подiй двохсотрiчно§ давнини. Вся iсторiографiя догуллiверових часiв зводиться до однi╓§ легенди, на яку дуже часто посилаються як iмперськi, так i мiсцевi дослiдники. Йдеться про часи майже доiсторичнi, коли над великим континентом ще не лiтав плавучий острiв Лапута, тобто кiлька тисячолiть тому. Тодi плем"я, що населяло острiв - теперiшнiй Ла╜╜не╜╜ - завдяки сприятливому для землеробства i скотарства клiмату i вiдокремленостi вiд свiту iснувало в добробутi i суспiльнiй злагодi. Остання базувалася на суворому виконаннi кожною людиною внутрiшнього укладу племенi i дотриманнi свого мiсця в i╓рархi§, вiдносний добробут - на тяжкiй сумлiннiй працi, тож не слiд iдеалiзувати доiсторичне життя острiв"ян, називаючи його ра╓м. Головне, що непоко§ло вождiв i духовних проводирiв - це дуже швидке зростання населення, яке за кiлька столiть могло на §хню думку вщент виснажити природу острова(а саме §й як боговi вклонялися тубiльцi). З розвитком ремiсництва майстрам стало снаги будувати засоби судноплавства, якi могли перетинати протоку мiж островом i континентом. Саме тодi з розповiдей перевiзникiв мiсцевi вождi дiзналися про традицiю одного з континентальних племен приносити богам людськi жертви. На материку жертвоприношення мало ритуальний характер, здiйснювалося за наказом верховного шамана задля пiдсилення авторитету влади i за волею того ж духовного лiдера могло бути здiйснено в будь-яку мить, але й будь-яко§ митi припинено. Континентальнi племена вирiзнялися суворим норовом, §хнi очiльники не обмежували себе в кiлькостi принесених в жертву людей, проте наглядали за дотриманням суворих правил щодо поховань тiл небiжчикiв: в той час, як саме життя вважалося даниною богам небесним, тiло було даром богам земним.

Дiзнавшись, що вбивство можна трактувати не тiльки як ганебний вчинок конкретно§ людини, а ще й як здiйснення волi богiв, очiльники острiвного племенi, що залюднило на тi часи всю територiю оточеного водою суходолу i являло собою достатньо усталену етнiчну спiльноту, поквапилися з модернiзацiйним нововведенням, розраховуючи таким чином запобiгти перенаселенню сво╓§ землi. Попервах планувалося вбивати лише тих немовлят, якi виявили ознаки слабкостi та нежитт╓здатностi - цi критерi§ визначалися духовними i вiйськовими очiльниками кожного роду. Проте соцiальне розшарування, що мало мiсце вже в тi часи, дещо викривило об"╓ктивнiсть оцiнок родово§ старшини: дiти шанованих в сво╓му роду осiб зазвичай лишалися животiти, навiть маючи наочнi ознаки фiзiологiчних дефектiв, натомiсть цiлком здорових немовлят рядових членiв племенi вбивали без лiку. Традицiя розподiляти результати господарсько§ дiяльностi мiж родинами за кiлькiстю чоловiкiв теж спонукала верхiвки родiв до зловживань: в деяких родах взяли за звичай жертвоприношення проводити пiсля збору врожаю, але до його розпаювання - не треба, думаю, зайвий раз наголошувати, хто в роду був приреченим, а хто отримував його долю. Нарештi, деякi роди зробили революцiйне для свого часу вiдкриття, що людське м"ясо за властивостями не дуже вiдрiзня╓ться вiд м"яса тварин, i за допомогою жертвоприношення стали вирiшувати продовольчу проблему в прямому сенсi. Вже в тi часи надмiрна автономiзацiя окремих родiв не давала змоги владi племенi втручатися у внутрiшньо родовi стосунки: верховних шаманiв племенi поважали i утримували суспiльним коштом та й годi. Простолюдним правди шукати нiде було, працювати ж на свiй рiд в постiйному очiкуваннi легiтимiзовано§ розправи не мало сенсу. Тому за кiлька десятилiть пiсля релiгiйних нововведень всi╓ю територi╓ю острова стали спалахувати жорстокi бунти з нелюдською рiзаниною, сумлiннi робiтники доволi швидко перетворилися на во§в i майже одразу - на мародерiв. Залишки родiв пiшли битися один проти одного. Скуштувавши легко§ наживи, майже нiхто не хотiв повертатися до працi, а якби хтось i зволiв знову стати до борони чи вивести отару на пасовисько, вiн швидко втратив би сво╓ трудове надбання, адже гурти зголоднiлих озбро╓них недолюдкiв вешталися всi╓ю територi╓ю острова i не залишали жодному зустрiчному шансiв на життя. Менш нiж за столiття острiв майже знелюднiв, залишки населення згуртувались навколо колишнiх родових вогнищ, започаткувавши теперiшню нацiю. Елiтою за тi╓ю ж легендою стали першi вигнанцi з Лапути, якi заради наживи намагалися вiдколупати вiд алмазно§ спiдньо§ поверхнi летючого острова дрiбненькi шматочки i лише завдяки королiвськiй милостi не були страченi. Цi високодостойнi люди не сiли на континентi через небажання жити за мiсцевими законами, виконання яких примусило б §х асимiлюватися в усi прошарки суспiльства, включаючи низи, i знайшли собi територiю з населенням, ладним визнати вищими над собою iстотами будь-кого.

Саме так змальову╓ легенда, нiчим не пiдтверджена, але нiким не спростована, життя автохтонного населення в темрявi далеких тисячолiть. В iсторичних напрацюваннях бельнiбарбiйських iсторикiв вона використову╓ться як прямий доказ неспроможностi тубiльцiв до самоорганiзацi§ i розбудови власно§ держави. З описань мого великого попередника пана Гуллiвера можна отримати iншу iнформацiю про Ла╜╜нег╜╜ як самодостатню острiвну державу з власним монархом i усталеним укладом життя, проте документального пiдтвердження тому, що держава була ефективним утворенням нема╓ через знищення всiх державних паперiв з архiву внаслiдок велико§ пожежi. Тому зручник визнача╓ весь перiод ла╜╜незько§ iсторi§ до входження пiд протекторат, а згодом до складу Бельнiбарбiйсько§ iмперi§ лише як шлях до братерського возз"╓днання з народом, верхiвка якого тiльки й спроможна навчити вiрному способу життя. Перiод перебування пiд владою короля називають тимчасовою формою органiзацi§ мiсцевого врядування, монархiю - кривавою деспотi╓ю, пiд якою тривалi столiття стогнав знеможений народ, бельнiбарбiйського iмператора - рятiвником i рiдним батьком, який вчасно прийшов на допомогу представникам недолуго§, але майже рiдно§ нацi§ i витягнув §§ з темно§ доби середньовiччя. Представники ла╜╜незько§ полiтично§ елiти, якi дотримуються нацiоналiстичних поглядiв, вважають таке трактування iсторичних подiй наклепом, зведеним iмперською пропагандою. Я ж, не маючи джерел iнформацi§ про давнiй перiод iсторi§ острiвно§ держави, змушений обмежитися поданням лише офiцiйно§ точки зору, засвiдчивши при цьому наявнiсть iншо§.

Твердження, що, починаючи з падiння летючого острова, про яке я згадував ранiше, iсторiя Ла╜╜не╜╜а нероздiльно пов"язана з Бельнiбарбiйською державою(згодом - iмперi╓ю) не заперечу╓ться жодним поважним iсторiографом i жодною полiтичною силою як на самому островi, так i на континентi. Саме тому, хоча iсторiя Бельнiбарбiйсько§ iмперi§ i не ╓ об"╓ктом мо§х дослiджень, я змушений був вивчати окремi §§ перiоди, про один з яких i буде моя подальша розповiдь.

Одразу пiсля вдалого заколоту проти короля Лапути i знищення плавучого острова на великому континентi постало питання централiзацi§ влади i пiдсилення §§ аж до абсолютно§. Та м"яка, майже формальна влада короля не могла забезпечити концентрацi§ промислових i фiнансових потужностей в одних мiцних руках i утворення iмперi§, яку бельнiбарбiйськi патрiоти дотепер називають наймогутнiшою, найпотужнiшою, найвеличнiшою в свiтi. До такого об"╓днання спонукала небезпека зовнiшня, яка, на думку бельнiбарбiйських iнтелектуалiв вiд полiтики iсну╓ навiть зараз, а в тi далекi часи(нагадаю, що йдеться про середину вiсiмнадцятого столiття за лiточисленням зовнiшнього свiту) була просто кричущою. З iмперських архiвiв вiдомо, що бельнiбарбiйськi мореплавцi сягали американського узбережжя i мали сяку-таку торгiвлю з iмперiями ацтекiв та iнкiв, а отже знали i про §хню безславну i жахливу загибель. Якби Кортес i Пiссаро не заходилися одразу до кривавого навернення тубiльцiв на праведну путь, а спробували б дiзнатися бодай якiсь факти з iсторi§ i зовнiшнiх зносин цих могутнiх державних утворень, тодi, можливо, свiт дiзнався б про iснування невiдомо§ терри задовго до гуллiверових подорожей. Сам пан Гуллiвер в сво§х нотатках вказував, що втручанню королiвських вiйськ Британi§ на великий континент стане на завадi лише наявнiсть летючого острова. Отже, пiсля велико§ рукотворно§ катастрофи, пiдшатрова терра стала майже беззахисною.

Небезпека внутрiшня лякала не менше: потужнi групи iнтересiв, якi не перебували пiд жорстким контролем держави, могли зруйнувати централiзоване державне утворення, виявивши серед себе зрадникiв сво╓§ вiтчизни, iмперiалiстичних запроданцiв, що радше пiдуть на спiвпрацю з iноземним капiталом, нiж працюватимуть на змiцнення абсолютизму. Першими пiд пiдозрою опинилися тi магнати, що зiйшли з плавучого острова напередоднi його знищення, зрадивши свого короля. У континентально§ елiти було кiлька причин ставитися до цих достойникiв з ненавистю i недовiрою. По-перше - жоден з них не мав на твердiй землi iсторично§ вотчини, жодне мiсто не могло б зватися §хньою столицею, адже постiйним мiсцем проживання землевласникiв залишався летючий острiв, землi ж вони скуповували де нагодиться. По-друге - в усьому свiтi розповсюджена думка, що той, хто зрадив раз, неминуче зрадить вдруге. Нарештi, майже одразу пiсля сходження цього панства, елiтою наземною поповзли чутки, що серед них iнкогнiто зiйшов король, або хтось iз королiвсько§ родини. Принаймнi можливiсть така була, а мотив можна було легко домислити, якщо припустити наступний варiант розвитку подiй: цi запроданцi та╓мно йдуть на змову з iноземними iмперiями, встановлюють марiонетковий режим, який легiтимiзують, оголосивши наявнiсть короля серед живих. Жодних доказiв такого пiдступного заколоту не наводилося, але вище дворянство, яке мало центром полiтичного життя мiсто Логадо, вирiшило дiяти на випередження. Та╓мному викраденню i знищенню пiдлягали всi, хто зiйшов з острова протягом останнiх дев"яти мiсяцiв його iснування. Така ж доля спiткала дiтей i немовлят, що народилися у жiнок, якi хоча б добу перебували на Лапутi - тобто всiх, хто мiг бути хоча б гiпотетичним носi╓м королiвсько§ кровi. Тортури зробили те, чого не спромоглися шпигуни та нишпорки: зiзнання двiчi заколотникiв майже одразу пiдтвердили наявнiсть та╓мних зносин з зовнiшнiм свiтом i хитрi плани захоплення влади в кра§нi й зруйнування славетного мiста Логадо. Майно негiдникiв, землi, вiднайденi грошовi кошти - все це було конфiсковано i використано для блага Вiтчизни. Наступним об"╓ктом розправи стало мiсто Лiндалiно, як друге за розмiром, а за масштабами економiчно§ потужностi в деякi перiоди перше мiсто у щойно створенiй великiй державi. Городяни, що не терпiли свого часу утискiв вiд короля Лапути, забажали ще бiльших вольностей вiд логадiйсько§ влади. Побоювання отримати на перспективу осередок сепаратизму, а можливо - рiвного суперника в змаганнях за першiсть у державi понудило очiльникiв кра§ни оточити волелюбне мiсто i пiсля десятимiсячно§ облоги i жорстокого штурму вщент його зруйнувати, покрiпачивши й розпродавши всiх мешканцiв, якi залишилися живими - вторгованi кошти знову поповнили державну скарбницю. Нарештi назрiли iсторичнi можливостi створення велико§ iмперi§, яка охоплювала б всю пiдшатрову терру. Всi без винятку народностi, що мешкали на континентi мали стати вiрними пiдданими(холопами) iмператора. Iмперська полiтика вимага╓ вiд очiльникiв утворення жорстко§ руки щодо вiльних колись народiв заради §хнього ж блага - на них логадiйська влада була спроможна i довела це агресивними дiями навiть проти спiввiтчизникiв сво╓§ нацi§.

Я не буду вдаватися до описання похолоплення вiльних народiв, лише заради об"╓ктивностi хочу зауважити, що протягом останнiх п"яти тисячолiть(iсторiя ранiшнiх перiодiв нам невiдома) всi iмперi§ були лише знаряддям, iнструментом пограбування колонiй метрополiями. Мiй великий попередник пан Лемюель Гуллiвер навiв лише один приклад, як виняток у цьому перелiку: Британську iмперiю. Не можу не схилити голови перед його передбачливiстю i далекогляднiстю. Якби цей достойний патрiот власно§ вiтчизни оглянув iсторiю сво╓§ держави на триста рокiв наперед, вiн побачив би, що рiдна кра§на не лише виправдала його сподiвання, але й перевершила найулесливiшi його комплiменти. Дiйсно, наднацiональне утворення на чолi з великодушнiшими монархами i пiд проводом наймудрiших урядовцiв протягом бiльш нiж трьох столiть на ощасливлених ним частинах свiту виконувало переважно гуманiтарну мiсiю, надiляючи знеможених майже безкоштовних опi╓м, рятуючи вiд самоспалення нещасних удовиць, очищаючи чорний континент вiд хижих зулусiв, здiйснюючи ще багато безкорисливих добрих заходiв. При цьому метрополiя не лише не мала жодного зиску, навпаки, дiяла собi на збиток, вкладаючи незлiченi кошти в економiчний розвиток заокеанських територiй, вiдмовляючи задля цього власнiй елiтi в найнеобхiднiшому i жорстко обмежуючи витрати на королiвський двiр. Невдячнi тубiльцi не оцiнили належним чином великодушнiсть людини, кольор шкiри яко§ вже наклада╓ великий тягар, i заходилися вершити нiкому не потрiбнi нацiонально-визвольнi змагання. Протягом двадцятого столiття знесилена, знекровлена i тяжко ображена нацiя змушена була зректися сво§х володiнь, але, як спiльнота ревних християн, не кинула напризволяще свою недолугу розумом паству. На територiях колишнiх колонiй продовжують зростати пiдпри╓мства, зовсiм не шкiдливi для мiсцевих помешканцiв i навколишнього середовища, попри заяви недоброзичливцiв. Так англiйський капiтал створю╓ новi робочi мiсця для представникiв всiх прошаркiв населення, столиця ж цi╓§ могутньо§ колись наддержави радо прийма╓ на навчання i проживання кращих представникiв пiдпорядкованих колись нацiй, при цьому ретельно перевiряючи законнiсть i чеснiсть походження §хнiх статкiв.

Але слiд зауважити, що цей приклад iмперського альтру§зму мало не ╓диний серед метрополiй зовнiшнього свiту. Зазвичай держави, що наразi полюбляють називатися цивiлiзованими, дiяли саме таким чином, як це описано шанованим мною уродженцем Ноттiнгемшiра, великим мандрiвником i лiтописцем паном Гуллiвером. Пiдступнiсть i вбивства, пограбування i работоргiвля, нелюдська експлуатацiя i жорстокi придушення бунтiв - всi цi методи здобуття i утримання територiй божественним правом можуть дозволити собi лише кра§ни дiйсно цивiлiзованi, якi до того ж мають над тубiльцями значну перевагу в озбро╓ннi, обумовлену розвитком науково-технiчного прогресу, а також географiчно вiддаленi вiд об"╓ктiв колонiзацi§. Останньо§ переваги молода Бельнiбарбiйська держава не мала, §й доводилося колонiзувати територi§, декотрi з яких були на вiдстанi кiлькох днiв проходу пiхотного пiдроздiлу. Це наражало на небезпеку удару у вiдповiдь в разi, коли не вдалося б знищити всю армiю супротивника. В той же час, деякi народи мешкали у важкодоступних мiсцях: в гiрських районах, серед пустель або в оточеннi тропiчних лiсiв - тобто в таких закуточках континенту, куди навiть передислокувати великi армiйськi пiдроздiли важко, що вже казати про вiйськовi дi§ i утримання теренiв пiд контролем. З цих та ще декiлькох поважних причин процес возз"╓днання не дуже велико§ з географiчно§ точки зору частини суходолу пiд владою Логадо в телурократiю затягнувся на тривалi десятилiття. До того ж економiчна ефективнiсть у порiвняннi з колонiальними здобутками iнших метрополiй була меншою в рази. Проте наднацiональне утворення, як пiдтвердили наступнi столiття, виявилось напрочуд мiцним, до того ж у iдеологiв був час об╜рунтувати i вмотивувати експансiю. Головне, що повинно було спонукати меншi народностi визнати над собою абсолютну i беззаперечну владу бельнiбарбiйського iмператора - небезпека зовнiшнього втручання. Згiдно з засадами iмперсько§ полiтики, набагато краще для самих малочисельних i малозначимих народiв бути пiд владою тi╓§ нацi§, поряд з якою мешкали багато тисячолiть, анiж вiддатися невiдомим поневолювачам. Можливо, методи заволодiння територiями i подальшого §хнього використання(разом з населенням) новоутвореною iмперi╓ю i не дуже вiдрiзнялися вiд методiв колонiальних iмперiй зовнiшнього свiту, проте дуже рiзнилася мотиви. Якщо iноземнi колонiзатори мають за мету лише отримання прибутку, то сво§ керманичi, теж маючи зиск з використання упокорених територiй i мешканцiв, прiоритетом все ж таки вважають безмiрну любов до всiх сво§х спiвгромадян i пiклування про них. В бельнiбарбiйськiй мовi навiть iсну╓ прислiв"я, яке буквально переклада╓ться так: "Тiлеснi ушкодження, завданi близькою людиною не спричиняють тривалого больового синдрому". За роки становлення молодо§ iмперi§ була розроблена i взята за iдеологiчну основу внутрiшньо§ полiтики концепцiя домiнуючого братерства, згiдно яко§ титульна бельнiбарбiйська нацiя отримувала прописаний статус старшого брата, всi ж iншi етнiчнi спiльноти - статус братiв менших. Тому в iсторiографi§ замiсть слiв "колонiзацiя", чи "поневолення" вживаються переважно термiни "убратервлення" або "похолоплення"( слово хол в бельнiбарбiйськiй мовi означа╓ раб, а утворене вiд нього хол-оп - раб належний, тобто наданий божi╓ю волею у розпорядження Сонцесяйного iмператора i ╓ скорiше комплiментом, нiж образою).

Як свiдчить iсторiя, процес об"╓днання сумежних територiй у мiцне державне утворення майже нiколи не вiдбувався без участi харизматично§ особистостi, що в змозi згуртувати навколо себе можновладцiв, а отже i тi ресурси, що за кожним з них стоять. В Бельнiбарбi такий очiльник поквапився з"явитися майже з небуття, й досягнувши неабияких житт╓вих висот, пiшов в iсторiю Першим Великим, Солнцесяйним iмператором, засновником найвеличнiшо§ та найпотужнiшою в свiтi Бельнiбарбiйсько§ iмперi§. Його державницька мудрiсть вже напряму стосу╓ться iсторi§ острова Ла╜╜не╜╜, тож про нього слiд сказати особливо. Рiд його не був найшляхетнiшим серед iнших родiв Логадiйсько§ верхiвки, можливо це сприяло його висуненню. Пiд час пiдготовки до знищення летючого острова нi у кого з поважних городян i магнатiв не ставало мужностi очолити заколот: попри вiдносну слабкiсть короля, в разi викриття кара змовникiв очiкувала найлютiша. Тому всi радо прийняли самовисунення молодого чоловiка на iм"я Грандестонфiрст з шляхетно§ але збiднiло§ родини, сина дрiбного посадовця, онука священнослужителя. Недалекi змовники планували вiддати юнака як жертву та╓мнiй королiвськiй полiцi§ у випадку невдало§ спроби бунту, якщо ж задуми здiйсняться - позбутися нiкому не вiдомого висуванця теж було б неважко. Багатi§ i магнати навiть не уявляли тодi, що сво╓ю слабкодухiстю не тiльки наблизили страшнi для себе часи, а ще й дали поштовх заснуванню однi╓§ з найсталiших у вiдомому свiтi династiй. Новообраний очiльник заколотникiв завдяки сво╓му розуму, смiливостi, вмiнню вичiкувати i повнiй вiдсутностi того, що в зовнiшньому свiтi називають моральними устоями спромiгся уникнути кiлькох майже неминучих розправ над собою, створити напiвво╓нiзовану структуру, що пiд назвою Та╓мно§ iмперсько§ полiцi§ iсну╓ й дотепер, заснувати ще кiлька державних iнституцiй, в рештi решт злiпити колись розпорошенi терени в ╓дину iмперiю i передати владу сво╓му законному спадко╓мцю. Описання життя цi╓§ велико§ людини ╓ предметом вивчення багатьох поколiнь бельнiбарбiйських iсторикiв, тому я наведу лише кiлька найяскравiших епiзодiв. Майбутнiй iмператор, а на той час лише формальний очiльник бунтiвникiв, не прибув на мiсце, де були розташованi магнiти для приземлення летючого острова, нiби передбачивши катастрофу, хоча вся логадiйська верхiвка зiбралася в горах в очiкуваннi розподiлу велико§ алмазно§ спiдньо§ поверхнi, що стало для них причиною трагiчного кiнця. Одразу пiсля великого вибуху вiн оголосив себе королем, змусивши представникiв поважних родин, якi ще не оговтались пiсля нагло§ смертi родичiв, скласти особисту присягу, i ввечерi того ж дня усамiтнився в неприступнiй фортецi поблизу Логадо, не спiлкуючись нi з ким, окрiм заздалегiдь вiдiбраних ним молодикiв, переважно з неродовитих сiмей, всiм йому зобов"язаних, що стали потiм не тiльки його особистою охороною, а й очiльниками силових структур та посiли iншi ключовi посади в державi. Саме вiн квапив слiдство з висновками щодо новостворених заколотiв лапутянських магнатiв i громадян Лiндолiно. Дуже вчасно ско╓нi жахливi вбивства представникiв логадiйсько§ верхiвки розладили кiлька заздалегiдь зговорених майже династiйних шлюбiв i посiяли недовiру мiж найпотужнiшими кланам континенту. Закони честi змушували шанованi роди знекровлювати один одного, на цьому тлi мiцнiшала влада держави. Коли у вiцi сорока рокiв бельнiбарбiйський король оголосив себе iмператором, а всi землi на континентi в купi з холопами державною, рiвно i сво╓ю приватною власнiстю, сперечатися з ним було вже нiкому. Перший iмператор, що пiзнiше додав до свого титулу звання Великий, мав ще позаочi прiзвисько Лютий за крутий норов i безмежну ненавiсть до ворогiв iмперi§ i сво§х особистих ворогiв, яких не роздiляв. Вiн був впевнений, що тортурами можна витягти з людини будь-яку iнформацiю, а якщо слiдство не спромоглось цього зробити - то ╓ пряма провина дiзнавальника i ката. Саме тому Лютий iмператор дуже часто особисто втручався в слiдчий процес, навчаючись, а потiм сам навчаючи правильно вести справи. Книга його авторства "Тисяча способiв дiзнатися правду", або, як §§ скорочено називали "Правдива книга", може вразити наших сучасникiв нелюдською наджорстокiстю, але саме вона була була кiлька десятилiть головним пiдручником для тих, хто нивою служiння батькiвщинi обрав практичне застосування засад юриспруденцi§. Великий iмператор не цурався нiчого людського, особливо захоплювався слюсарною справою. До речi з тисячi рiзновидiв тортур, якi особисто випробував i описав цей великодостойний дiяч, вiсiмсот п"ятдесят здiйснюються саме з застосуванням слюсарних iнструментiв.

У сферi духовнiй була втiлена в життя реформа, революцiйнiсть яко§ вража╓ дотепер. Церква стала не просто одним з департаментiв державного управлiння - так в рiзнi часи робили монархи в рiзних куточках свiту - вона була пiдпорядкована керiвництву та╓мно§ полiцi§, вище духовенство отримало генеральськi звання, всi ж священики - чини вiдповiдно мiсця в духовнiй i╓рархi§. Це нововведення й дотепер спрощу╓ спiвпрацю обох вiдомств, вiдповiдальних за внутрiшнiй свiт кожно§ людини, а також робить недоречними закиди про продажнiсть попiв, оскiльки погони пiд рясою для бельнiбарбiйських панотцiв - не моральний вибiр, а посадова необхiднiсть. Ця без сумнiву велика людина, вiдчуваючи власний зв"язок з явищами космiчних масштабiв, пiдняла на високий рiвень науку астрологiю, зробивши §§ майже прикладною. Всiм вiдомо, що чиста астрологiя, якою захоплювалися мешканцi летючого острова Лапути, не допомогла нещасним навiть передбачити день сво╓§ неминучо§ загибелi. Через це прикре непорозумiння наука про вплив зiрок на життя людей тривалий час була на континентi в занепадi i навiть на межi зникнення. В останнi роки життя Великого iмператора вельможi, щоб заго§ти докори сумлiння, якими тим частiше переймалася його Сонцесяйна величнiсть, чим ближчим бачився кiнець земного iснування, запропонували теорiю, яка спростовувала виключний вплив на земнi подi§ тiл небесних, проте вказувала на необхiднiсть монархiв земних допомагати зорям не лише здiйснювати свою волю, а й визначатися, в чому ця воля поляга╓. Отже, виходячи з ново§ концепцi§, полiтика самодержця не визначалася маршрутами свiтил, а впливала на змiни цих маршрутiв. Нова наука отримала назву полiтастрологiя i донедавна була профiльною для вивчення майбутнiми державними дiячами. Перший iмператор замолоду мав велику кiлькiсть коханок, що для тих часiв цiлком природно. Пiд старiсть, втративши чоловiчу силу, вiн вдався до вивчення людсько§ анатомi§, особливо жiночо§, i виявив неабиякi здiбностi, навчившись навiть голiруч штучно переривати вагiтнiсть. Останнi роки вiн особисто слiдкував, щоб придворнi жiнки не займалися дiтонародженням замiсть виконання сво§х прямих обов"язкiв, тому всiх осiб жiночо§ статi регулярно особисто перевiряв i за наявностi певних ознак робив операцiю iнодi навiть незайманим дiвчатам. Особливо пишався монарх колекцi╓ю заспиртованих ембрiонiв на рiзних термiнах розвитку, до яких приклав свою Сонцесяйну руку. Деякi iсторики розглядають цю його пристрасть як вмiння неординарно§ особистостi опанувати будь-яку професiю, проте ╓ дослiдження, що непрямо вказують на ознаки старечого маразму у велико§ людини наприкiнцi життя.

Але найголовнiшим надбанням Великого iмператора став так званий великий договiр про невтручання з кра§нами зовнiшнього свiту. Всi мо§ намагання вiднайти текст цього документа були марними - анi в зручнику , анi в державному архiвi самого острова Ла╜╜не╜╜, анi в Центральному iмперському архiвi в Логадо, куди я неодноразово надсилав запити в електроннiй формi - пошук повсякчас давав негативнi результати. Якби посиланнями на великий договiр не була пересипана вся iсторiя iмперi§ за останнi два столiття, я б вважав його великою iсторичною фальшивкою на кшталт сiонських протоколiв. Цiлком можливо, що договорiв було декiлька, укладалися вони дуже та╓мно з кожним iз провiдних на даний час гравцiв на мiжнароднiй аренi починаючи з часiв Великого iмператора i до наших днiв, носили форму джентльменсько§ угоди iз наступною суттю: велика держава(це може бути як колонiальна iмперiя з метрополi╓ю в ╢вропi, так i держава, терени яко§ омива╓ океан, що зовнiшнiй свiт назива╓ Тихим) зобов"язу╓ться не колонiзувати й не окупувати територiй, що §х обмежу╓ велике магнiтне шатро, а також не пiдбурювати убратервленi Бельнiбарбiйською iмперi╓ю народи до нацiонально-визвольно§ боротьби i не допомагати вповноваженим представникам цих народiв анi грошима, анi збро╓ю, анi консультацiями радникiв. Натомiсть iмператор зi свого боку гаранту╓, що Бельнiбарбi не зазiхатиме на терени, що географiчно не належать до пiдшатрово§ терри, а також не допускатиме масового виходу людей будь-яко§ нацi§ за означенi межi. Якщо припустити правдивiсть iснування великого договору(або низки договорiв), то сучасними його пiдписантами мусять бути обов"язково Сполученi Штати, Росiя й Китай, а також, швидше за все Японiя, Iндонезiя, Австралiя, Фiлiппiни та iншi держави регiону, i ще деякi ╓вропейськi кра§ни, без яких не обходиться жодна велика свiтова подiя. На користь iснування таких домовленостей промовля╓ той факт, що з сучасних джерел неможливо дiзнатися взагалi нiчого про той куточок свiту, де я випадково опинився. Iмперiя також трима╓ слово, за двiстi рокiв жодного разу не порушивши лiнiю умовно§ демаркацi§. Така поведiнка може бути взiрцем для деяких iнших держав, якi iнколи, уявивши себе над свiтовими угодами, настiльки далеко виходять за встановленi для них межi, що назад §х доводиться загонять дрючками i стусанами.

Те, що iмператору вдалося дипломатичними методами захистити територiю свого впливу вiд зазiхань великих держав, насамперед ╓вропейських колонiальних iмперiй, ще за часiв домiнування iде§ експансiонiзму, вже показу╓ силу Бельнiбарбiйсько§ держави. I хай не розповiдають нам про нечувану жорстокiсть, з якою здiйснювалася внутрiшня полiтика в державi i про iмператора з рисами недолюдка. В стислi термiни мобiлiзувати всi ресурси для вирiшення внутрiшнiх проблем заради високо§ мети гiдно поставити себе мiж великих держав можливо лише насильством. А щодо особистих схильностей Велико§ людини до насильства, то яка кра§на може заприсягнутися, що хтось з §§ монархiв не бешкетував якщо не в вiсiмнадцятому, то в шiстнадцятому столiттi, або хоч в середнi вiки? Сумлiннi сини вiтчизни схильнi пробачати харизматичним особистостям такi дрiбницi. На центральному iмперському радiо високий рейтинг ма╓ передача, де дикторка пiзньобальзакiвського вiку роз"ясню╓ не дуже освiченому народовi кориснiсть тогочасних реформ, кожного разу наголошуючи, що заради процвiтання iмперi§ згодна, щоб §й самiй руками без наркозу вирвали матку з промежини. I хоча заздрiсники i невдахи називають це маренням сексуально стурбовано§ пiдстаркувато§ ледi, насправдi то ╓ проявом вищо§ форми патрiотизму, адже розпiзнати справжнього патрiота легко за здатнiстю не жалити н е тiльки мiльйонiв чужих реальних життiв, а i власного вiртуального.


Всю цю iнформацiю я надав для того, щоб шановнi уважнi читачi могли уявити тi iсторичнi i полiтичнi обставини, за яких здiйснювалося поетапне убратервлення суверенно§ на той час держави Ла╜╜не╜╜.

За кiлька рокiв пiсля знищення летючого острова Лапути до ла╜╜незького короля прибули емiсари вiд його бельнiбарбiйського на той час колеги з дуже привабливою пропозицi╓ю про об"╓днання торговельних флотiв обох держав. Угода мала вiдбутися на паритетних засадах, хоча розмiр i чисельнiсть кораблiв у флотах сумежних держав були далеко не рiвними. Умови об"╓днання вражали ла╜╜незьке керiвництво блискавичною перспективою швидкого збагачення без зависоких капiталовкладень. Обидвi сторони зобов"язувалися не укладати нiяких угод i не вести переговорiв з представниками третiх кра§н без вза╓много узгодження. При цьому десяту частину свого виторгу кожна сторона договору повинна була сплатити партнеровi. Для Ла╜╜не╜╜а, як держави з набагато меншими мореплавними потужностями, ця угода обiцяла бути дуже вигiдною внаслiдок отримання прибутку з тi╓§ кампанi§, в яку не вкладалися грошi - за пiдрахунками королiвських фiнансистiв, дохiд казни мав збiльшитися на третину, при тому самому обсязi продукту нацiонального. Порадившись з урядовцями, король пропозицiю прийняв, сподiваючись не лише на короткостроковi прибутки, а ще на захист вiд мореплавцiв iнших кра§н, яки все бiльш заходилися кружляти навколо острова. Протягом десяти рокiв Ла╜╜не╜╜ вправно вiдсилав фiнансову звiтнiсть i грошовi кошти на континент, кожного разу шанобливо нагадуючи контрагенту про його обов"язки i отримуючи у вiдповiдь обiцянку неодмiнно виплатити належнi кошти, тiльки-но залагодиться полiтична ситуацiя. На одинадцятий рiк дi§ угоди до Логадо був посланий племiнник короля з особливими повноваженнями i цiлою юрбою вельмож i стряпчих. Головною метою делегацi§ було узгодження недолiкiв в угодi i вимога звiту за останн╓ десятирiччя з боку Бельнiбарбiйсько§ держави. Так припало, що саме в той рiк король бельнiбарбiйський iнавгурувався iмператором, i ця обставина на думку iмперських юристiв звiльняла його вiд зобов"язань, даних ним самим, коли ще вiн правив кра§ною з королiвським титулом. На вимогу делегатiв-острiв"ян вiдзвiтуватися про доходи минулих перiодiв, вони отримали вiдповiдь вiд чиновника торгового мiнiстерства, що iмператор сво§м холопам не пiдзвiтний. Дiзнавшись про таку вiдповiдь, ображений король Ла╜╜не╜╜а вирiшив, що втраченi кошти не повернути i розiрвавав одноосiбно угоду - як тодi йому здавалося, вiн мав на це право. Наступнi десять рокiв Ла╜╜незький торговий флот ходив морями, як за часiв iснування Лапути, не сплачуючи нiкому за право на iснування як флоту, так i всi╓§ кра§ни. На бiду короля, острiв Ла╜╜не╜╜ входив до сфери впливу Бельнiбарбiйсько§ iмперi§, великий договiр про невтручання якщо не було укладено, то перемовини вже велися, тому думка ла╜╜незького монарха вже мало кого цiкавила.

У перший день двадцять першого року з дня укладання угоди про об"╓днання флотiв до Трiлдрогдрiбу прибула офiцiйна делегацiя вiд Сонцесяйного iмператора Бельнiбарбiйського, голова яко§ вручив королю листа з вимогою сплати боргiв за тi десять рокiв, коли ла╜╜незький торговельний флот безкоштовно вiв комерцiйну дiяльнiсть, плюс нарахованi вiдсотки за кожний рiчний перiод, плюс майже таку ж суму як штраф за образу його iмператорсько§ величностi. Рiч у тiм, що логадiйськi юристи не вважали договiр про об"╓днання флотiв розiрваним, а отже король ла╜╜незький на §хню думку був зобов"язаний сво╓часно подавати звiтнiсть про господарську дiяльнiсть транспортного пiдпри╓мства i передавати з особливим посланцем вiдповiдну суму грошових коштiв золотом. Оскiльки лаг╜╜езька сторона зi звiтнiстю забарилася, то сторона iмператора вважала, що щорiчний прибуток королiвського торговельного флоту дорiвню╓ прибутку за той рiк з попереднiх десяти, коли був зафiксований максимальний обсяг товарообiгу. Що ж до розмiру штрафу, то бельнiбарбiйська сторона вважала цю суму занизькою, навiть великою милiстю для майже братнього народу, король мав дякувати боговi, що його не звинуватили в державнiй зрадi за пiдрубання фiнансово§ стабiльностi велико§ iмперi§ пiд час геро§чного убратервлення нерозумних диких континентальних народiв.

В разi, якщо держава Ла╜╜не╜╜ не мала чим сплатити визначену суму, iмператорська сторона пропонувала створити комiсiю задля оцiнки вартостi королiвського флоту i передачi вiдповiдно§ його частини у приватну власнiсть Великого iмператора(тодi i ще тривалий час все, що належало великiй державi було водночас нероздiльною власнiстю його Сонцесяйно§ величностi).

Король Ла╜╜не╜╜а, який мав себе за iстоту не нижчу, а з огляду на походження, в дечому вищу вiд логадiйського вискочки, мало не копняками виштовхав делегатiв, а головного промовця, який iз впертiстю називав монаршу особу вiрним холопом iмператора, наказав взяти пiд варту i ув"язнити.

Таке ставлення до вповноважених осiб розлютило i без того не завжди адекватного монарха, i за його особистим наказом Ла╜╜не╜╜ було занесено до перелiку територiй, що пiдлягають убратервленню в загальному порядку. Для здiйснення вiйськово§ операцi§ на острiв з континенту вiдряджений був загiн з десяти тисяч пiхоти пiд проводом молодого, але дуже обдарованого iмператорського фаворита (в цьому Великий iмператор теж був новатором, адже до його царювання фаворитками монарших осiб були виключно жiнки). Завданням загону було пройти пiшим маршем весь острiв наскрiзь, взяти штурмом столицю, звiльнити iмператорського посланця(якщо його ще не страчено), полонити ла╜╜незького короля i в кайданах привезти в Логадо на особистий суд Великого володаря. На таку маленьку кiлькiсть вiйська плани були аж занадто зухвалими, але до того цi самi вiйська убратервлювали iншi дикi народи(щоправда озбро╓ння останнiх значно вiдставало вiд рiвня iмперських вiйськ), до того ж великi надi§ покладалися на бойовий дух во§нiв i любов до Сонцесяйного монарха. Першi кiлька мiстечок були убратервленi без особливих зусиль, передовий загiн поводився, як йому було звично в подiбних випадках, достатньо милосердно що до ощасливлених ними тубiльцiв. Лише iнодi iмператорський фаворит, який взагалi не сприймав жiнок як людськi iстоти, перебуваючи напiдпитку, проявляв певну фантазiю в покараннях мiсцевого люду за непокору §хнього короля: вiн наказав воякам хапати всiх зустрiчних вагiтних жiнок i збирати §х у примiщеннi, що слугувало водночас i штабом i тимчасовою буцегарнею. Там вiн особисто, не гаючи часу на допити i теревенi проштрикував багнетом живiт кожнiй, так, щоб вбити водночас i мати i ненароджене дитя. Вагiтнiсть визначалася вояками вiзуально, тому iнодi накладали головами жiнки, що при надi§ не були, а всього лише мали огрядну статуру. Iсторiографи вiд бельнiбарбiйсько§ сторони фактiв цих не спростовують i не схвалюють нелюдськi хиби чоловiка, iм"я якого було занесено на скрижалi iсторi§ як видатного полководця i мученика. ╢диним виправданням тако§ неадекватно§ поведiнки героя могла стати глибока особиста драма i тяжка душевна травма: молодик був безмежно закоханий у свого iмператора i шалено ревнував його до численних молодих коханок, якi вагiтнiли вiд сонцесяйно§ особи, наче тi кролицi - тому намагався вгамувати тугу постiйним перебуванням в станi ейфорi§ вiд мiцних напо§в i мужнiх на його думку вчинкiв, про якi, до речi, нiчого не згаду╓ться в офiцiйному iсторичному зручнику.

Передовий загiн iмператорсько§ армi§ просунувшись на третину вглибину острова, зустрiв раптом несподiваний i вдалий спротив королiвських вiйськ.

Треба сказати кiлька слiв про органiзацiю збройних сил Ла╜╜не╜╜а доiмперського перiоду. Розташування кра§ни на островi не спонукало до утримання мiцно§ велико§ армi§, проте в розпорядженнi короля перебував пiдроздiл, який був водночас i охороною i церемонiальним почтом - всього осiб близько двох тисяч. В разi нагально§ потреби король мав право звернутися до васалiв, що мали майже необмежену владу в периферiях, i тi зобов"язувалися власним коштом озбро§ти i привести пiд провiд призначеного королем головнокомандувача загони чисельнiстю не менше десяти тисяч вiд кожно§ з семи периферiй. Дiзнавшись про тi жахливi речi, якi творив передовий загiн убратервлювачiв, король оголосив васалам указ про загальну мобiлiзацiю, сам же вiдiслав пiд проводом вiрного йому близького родича особисту охорону i ще близько тисячi озбро╓ного люду вiйськово§ касти, що виконували в столицi полiцейськi функцi§, назустрiч iмператорському вiйську. Попри розповсюджену серед цивiльних думку, що королiвський почт не в змозi засво§ти нiчого з вiйськово§ науки, окрiм муштри, а полiцiанти взагалi не здатнi воювати з озбро╓ним супротивником, першим же ударом це збiрне во§нство майже вщент розгромило загiн, що прямував до трiумфального маршу уявно переможено§ вже столицi. Королiвський пiдроздiл захопив ворогiв зненацька, нехтуючи всiма правилами благородного лицарства i шляхетнiстю у вiйнi. В повiтовому центрi, де розквартирувалися прийди, лазутчики серед ночi пiдпалили центральну садибу, що слугувала штабом i ще кiлька будiвель, де на ночiвлю стало вище офiцерство. Потiм несподiваний блискавичний удар невеличкого пiдроздiлу кiнноти зчинив ╜валт всерединi вражого вiйська. Тих, хто кинувся панiчно тiкати за межi мiстечка, в засiдцi чекали озбро╓нi мушкетами i стилетами головнi сили оборонцiв, що оточили населений пункт мiцним кiльцем. Нелюдська рiзанина закiнчилася лише на свiтанку. З мiнiмальними втратами серед королiвського во§нства, було знищено бiльш нiж вiсiм тисяч iмператорських воякiв, близько тисячi спромоглися втекти i якось дiстатися континенту, решту взято в полон i теж вiдправлено державним коштом на §хню ж батькiвщину. Трагiчна доля спiткала командувача iмператорського вiйська: це тендiтне i дуже жалюгiдне пiсля остаточного протверезiння створiння було насаджено на товстезну сто футову палю тим мiсцем, яке воно само в собi вважало причинним. Виставили цю палю на узбережжi в тому мiсцi, де його могли б споглядати бельнiбарбiйськi мореплавцi зi сво§х кораблiв.

Дiзнавшись про першу за все сво╓ життя невдалу спробу убратервлення i трагiчну загибель близько§ людини, Лютий iмператор просто оскаженiв(спогади царедворцiв вказують на те, що саме в цi часи монарх почав проявляти iнтерес до практично§ гiнекологi§). Насамперед вiн вiддав наказ провiдникам церкви про негайну канонiзацiю свого геро§чно загиблого улюбленця i проголошення анафеми королю Ла╜╜не╜╜а i його найближчим вельможам - на той час бельнiбарбiйська церква вже була iнкорпорована в державну машину. Ненависть до непокiрливого острова була протягом кiлькох мiсяцiв темою свiтських балачок серед логадiйсько§ верхiвки. Всi розмови вельмож i царедворцiв неодмiнно торкалися пiдступностi так званого ла╜╜незького монарха, який не вмi╓ воювати як належить шляхетнiй особi. Пригнiчений настрiй iмперсько§ елiти пiдсилювався нестачею вiйськово§ потуги для митт╓вого придушення сепаратистiв - на той час iмперiя вже вважала весь острiв сво╓ю територi╓ю. Заколоти, що спалахували час вiд часу в рiзних щойно убратервлених куточках континенту не давали можливостi вивiльнення кiлькох десяткiв тисяч живо§ сили для створення карального пiдроздiлу. Ще бiльший сум в iмператора особисто i в усiх його вельмож викликала та обставина, що незалежний вiд Логадо острiв може перейти пiд контроль iншо§ колонiально§ наддержави, i це буде не пiдступна експансiя ззовнi, а лише неспроможнiсть щойно створено§ Бельнiбарбiйсько§ iмперi§ проковтнути кусень, який вона щойно вiдкусила. Саме тодi iмператор зробив один iз тих крокiв, що i зробили його Великим в iсторi§ власно§ кра§ни i дали пiдстави вважати його генiальним полiтиком.

Вiдомi iсторi§ монархи мали за звичай роздавати вiрному дворянству ма╓тки разом з тубiльцями у довiчну власнiсть або для тимчасового користування. Також одвiчною традицi╓ю iмперiй, особливо таласократiй, було заселення колонiй зайвим в метрополi§ людом, переважно засудженими до великих термiнiв ув"язнення злочинцями. Перший Великий Сонцесяйний iмператор Бельнiбарбi об"╓днав цi два кроки в один. Зiбравши всiх засуджених на смерть кримiнальних злочинцiв з усi╓§ континентально§ територi§ (§х на той час налiчувалося бiльш нiж тисяча двiстi п"ятдесят, оскiльки на перiод убратервлення всi кати були мобiлiзованi для страт очiльникiв сепаратистiв), одним накладанням списа надав всiм дворянство i право користуватися всi╓ю iмператорською власнiстю(як землями так i холопами) на територi§ острова Ла╜╜не╜╜. Всi титули i звання аж до королiвського, що iснували на означенiй дiлянцi суходолу, iмператорським указом скасовувалися, всi мешканцi оголошувалися невiрними холопами i отримували статус рабiв, що перебувають в особистiй власностi Великого iмператора, яку вiн може милостивим указом за високi заслуги перед короною передати сво§м вiрним холопам, тобто вiрному дворянству, але таким самим указом може за певнi провини i позбавити будь-якого холопа цi╓§ власностi. Новоспеченi лицарi мали негайно вирушити на острiв i не полишати його територi§ протягом тридцяти рокiв. ╢диною нормою права i моралi, що мала регулювати §хню поведiнку у щойно отриманих вотчинах стало напучувальне гасло, почуте вiд Великого iмператора: "Гiднi люди завжди отримують те,до чого прагнуть". Як помiчникiв вони могли взяти з собою всiх кримiнальних злочинцiв, що перебували в бельнiбарбiйських в"язницях - в мiсцях позбавлення волi мали залишитися тiльки особи, засудженi за полiтичну дiяльнiсть. Кримiнальники, що не були висвяченi в лицарство, автоматично визнавалися особисто залежними, але вони не ставали власнiстю iмператора, а одразу належали сво╓му пану з нового лицарства. Пiдлеглi вiдрiзнялись вiд нового дворянства однi╓ю наочною ознакою: всiм приреченим в тi часи на смерть одразу пiсля проголошення рiшення суду кат в присутностi суддiв виривав нiздрi. Це давало можливiсть легко вирiзнити приреченого серед ув"язнених (до цього нововведення були численнi випадки, коли шанованi в кримiнальному свiтi чоловiки виставляли на страту замiсть себе iншого в"язня), а також в разi вдало§ втечи допомагало вiднайти i знову схопити злочинця. Для супутникiв нового лицарства(особисто залежних, але з непонiвечiними обличчями) встановлювалися окремi привiле§, однi╓ю з яких була законодавча заборона на продаж цих людей, а ще надання §м права змiнювати пана за власним бажанням раз на три роки. Покидати острiв §м також заборонялося.

< Майже всi етнографiчнi дослiдники створення ново§ лаггнезько§ нацi§ доходять згоди, що саме з цих переселенцiв склалися такi iснуючi тепер прошарки населення, як владнi i привладненi. В першi десятилiття перебування на островi колонiстiв без дворянства називали близькими i наближеними, i, враховуючи особливостi внутрiшньо§ i╓рархi§ i особистих вза╓мин всерединi закритого одностатевого колективу, близькiсть до панства була iнодi не лише соцiальною. Ця каста не настiльки закрита вiд чужорiдно§ кровi, як вищi, тому не слiд вважати, що всi сьогочаснi владнi i привладненi - прямi потомки саме близьких i наближених. Але деякi привладненi роди пишаються саме тим, що §хнiй давнiй предок прибув на острiв з першим кораблем. >

Зi свого боку iмперiя для пiдтримки нового панства зобов"язалась постачати колонiстам зброю i знищити весь ла╜╜незький флот - як торговельний так i вiйськовий. Останн╓ виконати було не важко, враховуючи рiзнi "ваговi категорi§" кра§н, i вже за кiлька днiв всi кораблi незалежно§ поки що держави палали на рейдi, наче сiрники; менше пощастило командам тих суден, що перебували в морi - §м навiть не дали змоги пристати для порятунку людей. В одному документi згаду╓ться про екiпаж торгового судна, який всiм складом залишився в Японi§. Що до постачання збро§, то iмператор i тут обiцянку виконав: регулярно курсуючий мiж островом i континентом вiтрильний лiнiйний корабель "Лацара Панкара" пiдвозив найновiтнiшу на тi часи зброю в необмеженiй кiлькостi. Тим самим вiйськовим судном наступнi п"ять рокiв з континенту везли нововисвячену шляхту i наближених до них - за даними бельнiбарбiйських буцегарень до острова було загалом вiдправлена близько ста тисяч осiб чоловiчо§ статi. Першi роки така економiя на фiнансуваннi пенiтенцiарно§ системи дуже тiшила логадiйських урядовцiв, аж поки на волi серед кримiналiтета не стали поширюватися чутки, що за ско╓ння злочину замiсть покарання вiдправляють на чарiвний острiв, де можна зовсiм безкарно красти, грабувати, ╜валтувати i вбивати, а якщо злочин, ско╓ний на територi§ континенту особливо тяжкий i ранiше повинен був каратися смертю - недолюдку на тому островi житиметься, наче в раю. Хвиля злочинностi накрила майже всi континентальнi мiста iмперi§ - покарання вiдтепер не лякало, а приваблювало шибайголiв. Вся економiя на буцегарнях зiйшла нанiвець через величезнi збитки, завданi не тiльки незахищеним верствам населення, але й магнатам i навiть державнiй власностi. Вiд постiйно§ вiдправки засланцiв на острiв iмперi§ довелося вiдмовитись.

Виконавши сво§ пункти угоди, iмперiя потурбувалась про те, щоб новоспечене панство не вiдцуралося вiд власних обов"язкiв. Багато хто з кримiнальнакiв-колонiстiв сприймав подорож на острiв як чергову злочинну "гастроль", де можна зiрвати великий куш i хутко зникнути, здолавши якусь вузеньку протоку i знову розчинитися в сiренькiй масi пересiчних бельнiбарбiйських громадян. Проте повернення на батькiвщину для тих, хто вирушив в тi роки пiдкоряти Ла╜╜не╜╜ не було. Окрiм iмператорського лiнiйного корабля, жодного судна не випливало з ла╜╜незьких портiв. Знищенню пiдлягали навiть двомiснi човни, якими користувалися ловцi перлiв - будь-який плаваючий засiб, що вiдчалював вiд ла╜╜незького берега безжально знищувався стрiльцями-мушкетерами або канонiрами - вiдповiдно до розмiру судна. Деякi гарячi голови намагалися перетнути протоку вплав, але в мiсцях, де звичайна людина на це спроможна, були розставленi вартовi на збудованих вежах з бельнiбарбiйського боку, якi мали наказ знищувати будь-яку людську iстоту, що пливе з ла╜╜незького берега. Отже, всiм новим переселенцям довелося, часто мимоволi, iнтегруватися в новостворене суспiльство i започатковувати новiтнiшу елiту для автохтонно§ нацi§.

Колонiзацiя острова розпочалась для нового панства напрочуд вдало: те, чого не спромоглася регулярна iмператорська армiя, дуже швидко зробило нiким не контрольоване i не зорганiзоване сонмище головорiзiв i розбишак. Весь цей нiким i нiчим не керований гурт чисельнiстю бiльше тридцяти тисяч осiб, який во§нством можна назвати лише за фактом наявностi в §хнiх руках збро§, насувався на столицю Ла╜╜не╜╜а Трiлдогдрiб не стiльки виконуючи наказ iмператора, як плекаючи надiю на добру здобич при пограбуваннi найбагатшого мiста острова. Результатом кiлькох днiв пiшого проходу стали десятки розорених мiст i сотнi селищ, що мали нещастя розташуватися багато столiть тому на шляху цього безжального легiону. Взявши старовинне мiсто в облогу, новоприбулi посланцi iмперi§ навiть не висували до короля i мiських очiльникiв нiяких вимог. Однi╓ю з причин дослiдники вважають неспроможнiсть нового панства на той час обрати мiж собою головного, який i став би вповноваженим представником iмператора.


Дати бiй новоприбульцям королю забракло во§нства: оголошена ним самим пiсля першого вторгнення загальна мобiлiзацiя так i не вiдбулась через причини, дослiдникам досi невiдомi. Васали, що очолювали вiддаленi периферi§ так i не надiслали в розпорядження монарха жодного солдата. Не вiдмовляючись виконувати наказ сюзерена вiдкрито, сво╓ зволiкання вони пояснювали в численних депешах тяжким матерiальним становищем регiону i тривалою кризою, що давно вже панувала на всiй територi§ острова. Лише один з пiдданих короля надав людський ресурс в кiлькостi не десяти, а семи тисяч чоловiк, погано озбро╓них i без коштiв на §хн╓ харчування. Цi горе-вояки, отаборившися в передмiстi столицi, почали здобувати провiант найстарiшим вiдомим способом: пограбуванням мiсцевих мешканцiв. За кiлька тижнiв тих незвичних вiйськових зборiв король змушений був розпустити недолугу армiю. Аналiзуючи таку дивну поведiнку васалiв, iсторики по-рiзному пояснюють §§. Прибiчники iмперсько§ iде§ ще раз наголошують на неспроможностi старо§ елiти зорганiзуватися для вирiшення державних питань, навiть задля порятунку само§ держави, i пiдкреслюють благотворнiсть впливу метрополi§ на життя братiв менших. Тi iсторiографи, що позицiонують себе нацiоналiстами, дорiкають регiональнiй владнiй верхiвцi за боягузтво i зрадництво, наголошуючи на втраченiй можливостi зiбратися пiд знамена короля i дати вiдсiч навалi кримiнальних недолюдкiв. Проте в головах теперiшньо§ науково§ елiти домiну╓ прагматичнiша i цинiчнiша iнтерпретацiя тих давнiх подiй, яка певним чином виправдову╓ тогочасне острiвне панство i не усува╓ сумнiви в розумових здiбностях цих великодостойних людей. Згiдно тако§ версi§, представники регiонально§ елiти не були неотесаними необiзнаними провiнцiалами, а навпаки тримали, як то кажуть, руку на пульсi велико§ полiтики, принаймнi цiкавилися всiма подiями, угодами i перемовинами, що зачiпали iнтереси §хнього краю. Тi вельмишановнi достойники не могли не знати, що згiдно положень Великого договору про невтручання, який або вже був на той час пiдписаний, або мав з"явитися невдовзi, острiв Ла╜╜не╜╜ беззаперечно визнаний сферою впливу Бельнiбарбiйсько§ iмперi§, отже рано чи пiзно, став би §§ частиною. Вiдтак, не виконуючи присяги на вiрнiсть королю, а фактично, продаючи свого монарха, очiльники периферiй сподiвалися зберегти не лише права i вольностi за собою, але й сите стабiльне життя сво§м менш титулованим спiввiтчизникам. В деяких давнiх монографiях поведiнка периферiйно§ елiти висвiтлю╓ться як справжнiй громадянський подвиг. До того ж не треба вiдкидати фактор особисто§ образи: протягом тривалих столiть вищi iстоти, якi мали себе за богiв серед сво§х пiдлеглих, вимушенi були вилизувати пiдлогу перед королем на аудi╓нцiях - можна уявити, що людина гонорова, достойна i шляхетна повинна вiдчувати в такi хвилини. Хай там як, а невтручання мiсцево§ елiти прискорило те, що мало вiдбутися: ще не виснажений Трiлдрогдрiб за кiлька днiв облоги викинув бiлi прапори, навiть не почувши вiд вражого во§нства умов капiтуляцi§. Король, зачинившись в центральнiй баштi фортецi, наказав вiрним охоронцям заколоти себе i свою родину кинджалами.

Сподiвання очiльникiв мiста, якi вийшли зустрiчати чужорiдне во§нство як сво§х нових хазя§в i благати не вчиняти велико§ шкоди, не справдилися: все, що трiлдогдрiбцi могли запропонувати загарбникам, останнi мали змогу взяти, не докладаючи особливих зусиль. Три тижнi тривали рiзанина, пограбування, з╜валтування i просто нiчим не об╜рунтованi катування перехожих, якi випадково траплялися на шляху зарiзяк. Вiд остаточного винищення мiсцевий люд врятувало оприлюднення дозволу iмперського офiцера, що супроводжував навалу, полонених, яких були схопили серед вулицi, продавати на щойно нашвидкуруч створеному невiльницькому ринку - саме з тих часiв походить назва погань вулична. Пересiчний люд, переляканий можливiстю люто§ смертi вже не так жахався стати живим товаром. Пiдпали стали повсякденним явищем, велика частина iсторичного центра столицi вигорiла вщент, тодi ж згорiв державний архiв з документами доiмперсько§ доби. Становище ускладнювалося тим, що до навали прийд долучалися мiсцевi маргiнальнi елементи, якi за звичних умов перебували б в буцегарнях або на самому соцiальному днi суспiльства, i тепер, як вмiли, мстилися пересiчним громадянам за сво╓ жалюгiдне життя.

Знекровивши столицю, скопище нових хазя§в розсипалося на кiлька великих частин i пiд проводом найавторитетнiших у сво§х колах ватажкiв пiшло пiдкоряти всi куточки кра§ни. В першi мiсяцi навали гiдним людям було доволi просто здобувати те, до чого вони прагнули. Таких бузувiрств, якi застосовувалися у вiддалених периферiях заради наживи i просто задоволення недолюдкiв не описано навiть в авторському напрацюваннi iмператора "Правдивiй книзi" . Проте зi спливом часу, хоч тортури i ставали все жорстокiшими, зиск вiд §хнього застосування все меншав. За кiлька рокiв шайки, або за новим визначанням передовi загони, заходячи в чергове поселення, сподiвались щонайбiльше прогодуватися. Новi хазя§ життя виявили себе такими ж незграбами на ╜аздуваннi, якими спритниками були в грабiжницькiй справi.

Iмператор, як i його чиновники, не займали себе такими дрiбницями, як розподiл ла╜╜незьких земель мiж новим панством - це мали визначити шляхом цивiлiзованих мiжособистiсних домовленостей самi вiрнi холопи. Тому наступнi кiлька рокiв вiдзначенi не тiльки небувалим занепадом економiчного життя кра§ни, а ще й звiрячою боротьбою всерединi новоприбуло§ елiти мiж собою за право контролювати той чи iнший клаптик територi§. Цiлком можливо, нове панство знищило б само себе, як двi змiюки, що водночас ковтають хвiст одна одно§, забравши з собою в свiт потойбiчний силу силенну пересiчного люду, та тут на полiтичнiй аренi з"явилися гравцi, втручання яких знаправило хiд iсторичних подiй на наступнi столiття. Якщо бути точним, цi гравцi нiкуди з тi╓§ арени не зникали i просто тимчасово принишкли, готуючись вiдновити i посилити власний вплив на життя кра§ни. Йдеться про представникiв вищо§ периферiйно§ елiти, якi вже зробили добру для iмперi§ справу, не поворухнувши навiть пальцем. Дуже показовим ╓ той факт, що звiрства, якi чинилися в столицi i мавпувалися в невеличких мiстечках i селищах, дивним чином обходили палаци великого панства. Звiсно, неподобства вчинялися i в §хнiх ма╓тках, оскiльки не було в свiтi людини, що мала б змогу втримати бодай в якихось межах передовi загони нових хазя§в, але жодного випадку ско╓ння злочинiв проти особистостей вищих iстот документально не зафiксовано. Достеменно невiдомо, чи були якiсь та╓мнi домовленостi мiж представниками старого та нового панства, чи двi цi впливовi й не чисельнi групи населення вподобали одна одну пiдсвiдомо, на рiвнi тваринно§ пристрастi, але кра§на не зглянулась, як вiдбулося злиття. Обидва були одне одному конче потрiбнi: мiсцевi периферiйнi вищi знали, як хазяйнувати i тримати у рабськiй покорi сво§х просторiдних спiввiтчизникiв, новi ж хазя§ життя не мали нiяких внутрiшнiх гальм i моральних обмежень. ╥хн╓ ╓днання пiдсилювало мiцнiсть новоутвореного соцiального прошарку не в рази, а на порядки. Союз цей був таким мiцним, як шлюб, спричинений любов"ю, статевим потягом i розрахунком водночас. Було б дивно, якби периферiйнi вищi прийняли в сво╓ коло людей порядних, нове ж панство нiби повернулося додому з тривало§ подорожi, вливаючись в панiвний клас острова Ла╜╜не╜╜. Головною проблемою для надново§ острiвно§ елiти стала формалiзацiя ╓днання, яке де факто вже вiдбулось. Спроби видавати дочок замiж за нових панiв, визнавши панство старе нижчими за них iстотами, хоча i траплялись, але в тенденцiю в тi часи не переросли. Це по-перше виключало з суспiльного процесу синiв вищих, що спровокувало б конфлiкти всерединi владного прошарку, по-друге могло призвести до втрати авторитета вищих iстот серед чернi. В останньо§ могло скластися хибне враження, що будь-який покидьок може забезпечити собi зльот на саму верхiвку соцiально§ пiрамiди лише вчинивши тяжкий злочин, а не пiдлаштовуючись пiд давно iснуючу систему. Нове лицарство, яке нещодавно дивом уникло сокири або палi, можливо i не вирiзнялося розумовими здiбностями, проте мало зависокий iнстинкт самозбереження, а отже, швидше вiдчувало, нiж розумiло: той набундючений i самозакоханий прошарок мiсцевого населення, що вважа╓ себе вищими iстотами - §хнiй ╓диний шанс уникнути постiйно§ вiйни з такою ж наволоччю, як i вони самi, i невiдворотно§ близько§ смертi. ╢диною перспективою для щойно створеного правлючого класу було визнання прав i вольностей вищих бельнiбарбiйським iмператором. Останнiй, не зважаючи на ту послугу, що йому надали периферiйнi вищi, коли зреклися свого короля i держави, мовчанням вiдповiдав на пропозицi§ вiд мiсцево§ знатi, якими засипали iмперську канцелярiю посередники - та╓мнi службовцi. За п"ять рокiв пiсля початку возз"╓днання елiт, коли кримiногенна ситуацiя на островi нормалiзувалась, а господарська дiяльнiсть майже повнiстю вiдновилась, до та╓мно§ iмперсько§ полiцi§ почастiшали доноси вiд фiлерiв з острова про кричущi порушення iмператорсько§ волi i численнi фальсифiкацi§ свого благородного походження з боку мiсцево§ елiти. Головним атрибутом нового панства на островi залишалася ознака, що §§ не можна було не помiтити: вирванi катом ще на континентi нiздрi. Взявши це до уваги, вище старе панство стало робити над собою операцiю, яку нашi сучасники назвали б пластичною: за наказом пана його цирульник обережно розрiзав гострим хiрургiчним ножем носову перетинку, створюючи враження, що нiздрi вирванi. Як знеболювальне застосовувалася мiцна рисова горiлка, або курильний опiй, вiдтак високоповажний пацi╓нт дискомфорту й болю не вiдчував зовсiм. Майже всi високодостойники при вiдтвореннi зникло§ або знищено§ документацi§ стали додавати до свого шляхетного прадавнього прiзвища одну або кiлька лiтер при написаннi, щоб йменуватися на бельнiбарбiйський лад. Доноси про таке неподобство та╓мна канцелярiя отримувала мало не щодня. Наближенi до Сонцесяйного монарха тривалий час не наважувалися доповiсти iмператору про зухвалi спроби одурити велику кра§ну i особисто §§ очiльника. Та коли особа з надзвичайними повноваженнями насмiлилася таки доповiсти Великому володарю правдивий стан речей, його реакцiя вразила всiх вельмож. Iмператор, що позаочi прозивався Лютим, не лише зберiг царський спокiй, а навiть був задоволений саме таким перебiгом подiй i проголосив промову. Вона одразу була занотована i тривалий час вважалась полiтичним заповiтом Великого правителя стосовно острова Ла╜╜не╜╜, який серед iнших убратервлених територiй досi вважа╓ться зоною особливого впливу. Надаю дослiвний переклад цi╓§ невеличко§ промови.

"Тiльки тепер бачимо, як Наша Величнiсть помилялася кiлька рокiв тому, вiдносячи мiсцеве населення острова Ла╜╜не╜╜ до категорi§ диких народiв, що §х чимало мешка╓ на теренах Нашо§ iмперi§ i §хнiх очiльникiв вельми розумнi полiтастрологи Нашо§ Величностi визначають як невiрних холопiв. Народи цi хоч i стоять значно нижче за рiвнем розвитку розумових здiбностей вiд титульно§ нацi§ Нашо§ Велико§ iмперi§ i небезпiдставно прозиваються братами нашими меншими, проте §х можна поважати як гiдних супротивникiв. ╥хнi вождi не терпiтимуть над собою наруги i швидше згодилися б загинути, нiж пiдкоритися i сприйняти самих себе як iстоти другого або третього ╜атунку. Саме такi народи подiбнi до диких звiрiв, в чому поляга╓ §хн╓ щастя i головна трагедiя. Що ж до автохтонiв з наближеного до нас острова, то вони такого прiзвиська не гiднi, оскiльки волю свою сприймають як важкий тягар, а не дар вiд бога. Вони подiбнi швидше на тварин свiйських, а саме баранiв. Якщо навiть найвища §хня елiта зголосилася визнати себе нижче наших кримiнальникiв, тобто бруду i непотребу iмперi§, а §хнiй нарiд продовжу╓ вважати цю елiту вищими над собою iстотами, то Наше пророцтво нащадкам Нашим i пiдданим щодо цього занедбаного клаптика землi i його вбогого населення поляга╓ в наступному: з людом цим можна ко§ти все, що завгодно, нiякого спротиву з §хнього боку не буде, оскiльки баран - iстота тупа i незлопам"ятна, вона навiть в останнi митi життя покiрливо поверта╓ голову так, щоб зручно було рiзниковi. З баранiв людина тисячi рокiв витоплю╓ курдючне сало, задля отримання каракулю вбива╓ новонароджене §хн╓ дитя, вони ж на це лише шанобливо мекають, кожен сподiваючись, що саме з нього лише настригатимуть вовну. Барани не мають помiж себе вожака, тому поперед отари завжди йде цап, спрямовуючи весь гурт, куди треба вiвчаревi. Направляти i контролювати цих козлiв - головне завдання того департаменту, що в Нашiй iмперi§ пiклуватиметься убратервленням ла╜╜незьких земель. Закликаю Наших нащадкiв i §хнiх вiрних слуг не тринькати дорогоцiнне поголiв"я, не давати за§жджим хижакам i людиноподiбним злодiям завдавати шкоди господарству i сво╓часно пiдгодовувати козлiв. Ще одна небезпека для господарсько§ дiяльностi вiвчара може йти зсередини його родини, а саме вiд жiнок i дiтей. Жiнка дума╓ не головою, а серцем, а дитина - ще молоде i дурне створiння, тому в §хнi серця може пролiзти жалiсть до нещасно§ тварини, а це гальмiвний фактор у виробництвi м"яса, сала i шкiри. Загалом же Ми впевненi в тому, що острiв з усiм рiзношорстним холопством належатиме Нашим нащадкам довiку".

Останнi роки життя Великий iмператор часто використовував в промовах образне мовлення, тому iсну╓ багато рiзних трактувань в тому числi i цього посилу. Iсторичний зручник не наводить цитат, проте переповiда╓ висловлення Великого полiтика таким чином:

"Iмператор милостиво взяв пiд сво╓ крило вiрних пiдданих, нiби добрий вiвчар, що прихистив свою паству i унебезпечив улюбленцiв вiд зазiхань зовнiшнiх хижакiв".

Тодi ж указом iмператора було призупинено провадження кримiнальних справ що до фальсифiкацi§ благородного походження представниками ла╜╜незько§ ново§ елiти. Всi вiдомостi про соцiальний статус особи мiстилися в книгах запису при органах мiсцевого самоврядування острова i не пiдлягали перевiрцi iмперськими структурами. Тим самим указом найвище дворянство острова прирiвнювалося до простолюдних, хоча й вiльних, громадян Бельнiбарбi титульно§ нацi§. Бельнiбарбiйська панянка, беручi шлюб з ла╜╜незьким дворянином, автоматично переходила до його сослов"я, а отже наперед знижувала статус свiй i майбутнiх сво§х дiтей. Якщо i траплялися поодинокi випадки ╓днання таких пар, то мешкали молодята неодмiнно на островi, оскiльки бельнiбарбiйська рiдня наречено§ не пробачала ганьби шляхетного роду. Закони iмперi§ не давали в тi часи жодно§ можливостi молодим ла╜╜незьким спритникам в князi стрибати iз хлопiв. Видати ж дочку замiж з на континент теж не вважалося досить вдалою партi╓ю для ла╜╜незького високодостойника, оскiльки дiти вiд таких шлюбiв дворянського титулу вiд бельнiбарбiйського татуся не успадковували.

Що ж до iнших верств населення, всi, окрiм вищих, на островi набували рабського статусу. Основна маса тубiльцiв стала називатися поганю i набула всi ознаки живого товару, новi пани отримали змогу торгувати ними як мiж собою, так i продавати §х за межi острова. Доти рабства в класичному розумiннi цього слова на островi Ла╜╜не╜╜ не iснувало, але спричинено це було не гуманнiстю старого панства, а перенаселенням обмежено§ територi§: товар робоча сила через надмiрну пропозицiю при обмеженому попитi мав таку низьку цiну, що купляти на додаток ще й тiлесну його оболонку не мало сенсу. Iнтеграцiя в велику державу корiнним чином змiнила колишню рiвновагу, бо на безкра§х розширах iмперi§ завжди знайдеться мiсце, де можна використати рабську силу. Молодiй наддержавi потрiбнi були безкоштовнi людськi ресурси для будiвництва дорiг, iригацi§, вирубки тропiчних лiсiв, сiльськогосподарських робiт на нових землях, рекрутських наборiв тощо. Iмператорськi вольностi щодо супутникiв нового панства не скасовувались, а навпаки розпоширились на тих представникiв мiсцево§ чернi i посполитого люду, якi сво╓часно пристали до убратервлювачiв i особливо вiдзначились пiд час встановлення нового ладу. Цей прошарок рабiв вiдтодi вже офiцiйно називався привладненою поганю. Продавати §х за межi острова заборонено було насамперед тому, що для переважно§ бiльшостi ще не збiг встановлений тридцятирiчний термiн перебування на територi§ Ла╜╜не╜╜а. Щоб уникнути непорозумiнь, iмперська влада наказала мiсцевiй скласти ре╓стр привладнено§ поганi, який найближче столiття був ╓диним офiцiйним документом, де письмово фiксувалося розшарування чернi. Бельнiбарбiйськi урядовцi чiтко дотримувалися принципу невтручання в процес визначення привладнених серед поганi, ╓дине, що контролювалося завжди - це доля привiлейованих рабiв в загальнiй кiлькостi. У рiзнi часи цей показник варiювався вiд трьох до семи вiдсоткiв, критичною ж межею, за розрахунками логадiйських полiтастрологiв, ╓ десять вiдсоткiв: тодi доля привладнених почина╓ зростати без всякого впливу з боку влади, при цьому виробництво нацiонального продукту в кращому випадку залиша╓ться незмiнним, а швидше за все зменшиться, а отже середньодушове виробництво благ для iмперi§ впаде. На тлi загального занепаду система може втратити контроль з боку мiсцево§ влади, що спровоку╓ непередбачуванi наслiдки. Це негативно вплине на стан економiки всi╓§ iмперi§, адже метрополi§ потрiбнi в колонi§ бiднi крiпаки, а не зубожiлi пiдсусiдки, здатнi в будь-яку мить вчинити бунт.

Не можна казати, що новий уклад життя сприймався позитивно поголовно всiм населенням острова. Особливо пiд час жорсткого убратервлення в окремих периферiях, де переважали лiси й гори i була змога хоронитися поза межами населених пунктiв, складалися озбро╓нi загони з представникiв рiзних верств населення, але переважно старо§ шляхти. Мотивацiя тих оборонцiв теж була найрiзноманiтнiшою: хтось не пробачив прийдешнiм харцизякам наруги над власною матiр"ю чи сестрою, хтось не в змозi був порушити дану загиблому королю присягу, хтось через шляхетнiсть свого роду не мiг вважати себе рiвним зайдешнiм тюремникам. Проте з установленням на островi нового ладу пiд фактичним проводом старого панства, партизанський рух став втрачати пiдтримку всiх соцiальних прошаркiв. Так старшини прадавнiх високодостойних родiв отримали можливiсть не втратити впливу на полiтичне i економiчне життя кра§ни, виконавши пусту формальнiсть i зробивши непомiтний розрiз на обличчi. Дрiбнiша шляхта i посполитi зберiгали майже всi колишнi вольностi, лише публiчно обiзвавшись привладненою поганю. Навiть найнижча чернь, переживши жахiття навали, стала бiльш цiнувати спокiй i порядок: §х хоч i продовжували грабувати вже двi елiти в тiлi однi╓§, але робили вони це виключно за щойно написаними ними ж законами i чiтко стежили, щоб бiльш нiхто не грабував найбiднiшi прошарки населення. Тому з установленням порядку пiдтримка партизанських загонiв стала сходити нанiвець i за якихось п"ять рокiв кри§вки оборонцiв залишалися тiльки в гористих мiсцевостях. Остаточне викорiнення нацiонального спротиву збiга╓ться з першим в iсторi§ всi╓§ пiдшатраво§ терри вiзитом бельнiбарбiйського iмператора на вщерть убратервлений острiв Ла╜╜не╜╜. На превеликий жаль для справжнiх патрiотiв, Перший iмператор, прозваний ще Великим, засновник потужно§ держави, збирач i убратервлювач земель i народiв, талановитий письменник, неперевершений слюсар i жiночий лiкар, а для острiв"ян ще дбайливий пастор i майже рiдний батько - не встиг за життя вiдвiдати острiв, населений найвiрнiшими йому холопами. В Ла╜╜не╜╜ мав прибути його рiдний син, другий за лiком iмператор Бельнiбарбi. Цей достойник не вiдзначився такою кiлькiстю видатних дiянь, як його великий батько, стратив набагато меншу кiлькiсть людей, мав значно менше коханок i всiх - жiночо§ статi. У спiлкуваннi з царедворцями i взагалi з пiдлеглими поводився вiн набагато адекватнiше, за що увiйшов в iсторiю з прiзвиськом Лагiдний. ╢дине, що могло зашкодити його спiврозмовникам - напади невмотивовано§ агресi§, що з вiком(престол вiн посiв вже не молодою людиною) траплялися чим далi частiше. Зненацька Лагiдний монарх мiг накинутися на будь-яку людину, яка перебувала поруч, i забити на смерть тим, що трапиться в нього пiд рукою, або хоча б посохом, який на тi часи символiзував iмператорську владу разом з короною. Була ця пристрасть ознакою тяжко§ психiчно§ хвороби, чи просто витiвками покидька, який усвiдомлю╓ власну безкарнiсть - достеменно не вiдомо: в Бельнiб елiти пiдсилювався нестачею вiйськовоарбi не годилося сумнiватися в розумових здiбностях сво§х монархiв. Сучаснi дослiдники iмперсько§ iсторi§ того часу, використовуючи напрацювання консультантiв-психологiв, стверджують, що другий iмператор внутрiшньо був людиною глибоко нещасною. Вiн мав гнiтючi комплекси, змолоду порiвнюючи себе з батьком - за параметрами полiтично§ ваги порiвняння були вочевидь не на його користь. З роками цей лагiдний колись юнак все бiльше усвiдомлював, що залишаться на скрижалях iсторi§ лише як блякла тiнь свого великого попередника - можливо, саме тому мав потребу зганяти на комусь свою злiсть. Масовi ж заходи за участю другого iмператора Бельнiбарбi були набагато бучнiшими , нiж за часiв його великодержавного батька - i це, мабуть, було спричинено тим самим комплексом меншовартостi. Задля пiдготовки до зустрiчi Сонцесяйного на острiв була вiдряджена команда провiдних бельнiбарбiйських полiтастрологiв. Вони мали зорганiзувати масове дiйство, в яке б наочно показувало безмежну любов холопiв до свого властителя i §хню щиру радiсть вiд щастя побачити наближену до богiв iстоту. Згiдно з оригiнальним задумом логадiйських полiтастрологiв, процедура зустрiчi мала перерости в яскраве, пересичене символiзмом масове дiйство. Для того i знадобилися зайдешнiм полiтастрологам полоненi партизани-оборонцi. Завдяки засланцям-агентам вдалося виманити об"╓днанi загони бiйцiв з лiсу на узбережжя, де партизани дали останнiй свiй бiй, живими пiсля якого залишилися всього триста чоловiк. Саме до цих ув"язнених во§нiв звернулися логадiйськи режисери масового показовиська з вельми привабливою пропозицi╓ю: пiд час прибуття Сонцесяйно§ особи на острiв, колишнi бiйцi за його незалежнiсть повиннi були всiм гуртом рачкувати назустрiч новому господарю, вилизуючи перед ним дорогу, як до того §хнi предки вилизували пiдлогу перед власним монархом. Ця частина дiйства мала символiзувати, що найзапеклiшi колись вороги iмперi§ визнали таки §§ владу над собою, вiдцуралися свого ганебного минулого i ладнi служити тому, кого ╓диного вважають над собою властелином. За це колишнiм повстанцям обiцяно було бельнiбарбiйське дворянство - такого за всю iсторiю спiвiснування колонi§ з метрополi╓ю не траплялося жодного разу - та ще й можливiсть пiсля вдалого завершення церемонi§ залишити острiв i оселитися в будь-якому куточку материково§ частини держави. Та жоден з оборонцiв не погодився на пропозицiю, яку вважав для себе ганебною. Виявити покiрливiсть i вiрнiсть новому монарху серед старого панства було багато бажаючих, до того ж iз набагато шляхетнiших, нiж були полоненi, родин. Але цi достойники завбачливо вирвали собi нiздрi ще у першi роки убратервлення, тож §хня присяга була варта не бiльше, нiж §хня ж честь, а саме, за словами полiтастрологiв, "шмату собачого лайна". Каяття i присяга потрiбнi були саме вiд гiдних супротивникiв, тому напередоднi вiзиту iмператора на катiв очiкувала важка праця. Протягом трьох дiб, намагаючись примусити людей честi до вчинку огидного i низького, працiвники сокири i мотузки випробували на героях всi поради з "Правдиво§ книги", але жоден з трьохсот не наважився зганьбити себе i змiнити свою батькiвщину на чужу. Логадiйським полiтастрологам довелося просто на колiнi змiнювати сценарiй заходу. Задля втiлення цих змiн знадобилося нашвидкуруч вистругувати триста тридцятифутових паль, на якi в самiсiнький день вiзиту були посадженi нескоренi бiйцi. Триста кращих синiв свого народу примушенi були з невеличко§ висоти спостерiгати, як колишнiй кримiнальний злочинець iменем §хньо§ нацi§ цiлуватиме iмперський зад. На щастя морськi птахи майже одразу повидзьобували очi оборонцям, i вони не побачили всi╓§ ганьби. Чого насправдi прагнули цi дивнi люди i як планували змiнити життя сво╓ i всi╓§ кра§ни в разi несподiвано§ i малоймовiрно§ перемоги - тому пояснення у iмперських iсторикiв нема╓. Зручник взагалi не згаду╓ "про незначнi заворушення напередоднi iсторичних вiдвiдин" i про кiлькiсть мертвих тiл, що прикрашали iмператорську дорогу. Там йдеться лише про загальну радiсть i всенародне захоплення Сонцесяйною персоною. В методологiчних вказiвках для вивчення означеного перiоду iсторi§ в спецiалiзованих вишах подi§ цi розглядаються як приклад безглуздо§ самопожертви феодальних нацiоналiстiв, якi в звiрячiй лютi i неспроможностi до боротьби зволiли краще померти, нiж бачити подальше процвiтання свого народу пiд мудрим керiвництвом старшого брата. З вiзиту iмператора бере початок ще одна традицiя, що панувала на островi майже пiвтора столiття. Про те, як прикра несподiванка була покладена в основу основу офiцiозного церемонiалу треба розповiсти окремо.

На цей час серед нового панства вже визначилися з особою, яка мала представляти всю убратервлену територiю перед монархом. Був це очiльник того клану, що контролював Трiлдогдрiб з прилежними територiями. Пiсля жорстоко§ рiзанини i тривалих пограбувань колишньо§ столицi, регiон цей дуже занепав, i тримати його не вважалося вигiдною справою. Згiдно мiсцевих традицiй, верховний очiльник нiколи не мав влади абсолютно§, бiльшiсть повноважень ще в сиву давнину була чи то делегована периферiйним вищим, чи то узурпована ними. Новий лад, що був встановлений пiсля убратервлення, не передбачав змiн в стародавньому укладi. Отже, периферiйнi клани залюбки делегували представницькi повноваження ватажковi найслабкiшого на тi часи угруповання. Цей колись затятий бельнiбарбiйський зарiзяка з роками перебування на островi став став огряднiшим i вальяжнiшим зовнi, але не покинув кримiнальних звичок. Переклавши дiла господарськi на представникiв острiвно§ знатi, вiн свою дiяльнiсть зосередив на встановлення чiтко§ субординацi§ i дисциплiни серед бiйцiв свого передового загону. Використання цих майже во╓нiзованих формувань дозволило мобiлiзувати пересiчну мiсцеву погань, що не вирiзнялася зависокою працьовитiстю, для вiдбудови столицi. Цей перiод новiтнi ла╜╜незькi iсторiографи вважають початком сучасного розквiту Трiлдогдрiбу. Саме ватажок столичного клану мав зустрiти бельнiбарбiйського iмператора особисто, проголосити вiтальну промову i глибоким поклоном i лизанням пiдлоги засвiдчити повагу всiх острiв"ян до могутнього монарха. Проте необiзнанiсть представника мiсцевого панства з нормами етикету завдала неабиякого клопоту бельнiбарбiйськими полiтастрологами. Головний отаман трiлдогдрибський, як називали його наближенi, не тiльки уявлення не мав про норми поведiнки при монарших дворах, вiн ще жодного разу за сво╓ життя не спiлкувався вiч на вiч з людиною, що вища за нього статусом. Дiйсно, до суду його тягли силомiць конво§ри, дворянство вiн отримував вiд Першого iмператора, стоячи серед юрби таких самих харцизяк, на островi з представниками iнших кланiв вiн не спiлкувався, вважаючи §х сво§ми пiдлеглими (можливо, саме тому його бiльш розумнi наближенi обмежували такi контакти задля уникнення iнцидентiв), всерединi ж клану рiвних йому не було. Тепер отаману випадала висока честь i вiдповiдальнiсть, вiд яко§ вiдмовитися вiн не мiг через власне марнославство: зустрiти i спiлкуватися з богоподiбною iстотою, переваги яко§ навiть над ним були беззаперечнi - таке нiкому доручати не можна. Завчити напам"ять промову вiн не спромiгся, попри всi старання зайдешнiх вчителiв. Тодi креативне мислення полiтастрологiв народило iдею, що набагато випередила свiй час: зробити живий пiдказник тексту. Бельнiбарбiйського iмператора зустрiчати планувалося в морському порту одразу пiсля сходження з корабля, отже отаман мав стояти лицем до моря. В акваторi§ порту правим бортом до берега було поставлено судно, з якого матроси повиннi були спускати по борту великi полотнища з написаними ми на них словами - цi слова видко було з берега. Отаман мав просто читати фрази, що були написанi фактично на бортi корабля. По прочитаннi чергово§ з них людина в засiдцi прапорцями давала на корабель сигнал, побачивши який, матроси знiмали з цвяхiв плакат, а пiд ним був плакат з наступною фразою. Слова, якi треба було промовляти писалися чорною фарбою, а команди про виконання певних дiй - червоною. Навiть найтупезнiший бовдур спромiгся б виконати такий простий алгоритм, тому затурканi передсвятковою пiдготовкою полiтастрологи не завдали собi клопоту провести генеральну репетицiю прочитання само§ промови, i даремно цього не зробили. Нiкому навiть не спадало на думку, що людина такого високого польоту може бути... неписьменною. В оману iноземних режисерiв ввели також звання наймудрiшого з мудрих на островi Ла╜╜не╜╜ i посада почесного голови ла╜╜незько§ Академi§ Наук. Визнання серед вчених отаман трiлдогдрибський отримав майже одразу пiсля пiдкорення убратервлювачами столицi, коли його передовий загiн захопив був невiдомого призначення будiвлю, де не було анi коштовностей, анi провiанту, а лише купа вченого люду i великi книжковi сховища. Старi фолiанти, якi мали золотi або срiбнi застiбки були одразу спаленi на дворi, пiсля чого в купi попелу залишилися невеличкi зливочки дорогоцiнних металiв. Що ж робити з iншим непотребом, включаючи науковцiв - нiхто з передового во§нства i гадки не мав. Використати розумникiв як рабiв не було змоги по-перше тому, що невольничi ринки на той час ще не працювали по-справжньому, по-друге - переважна бiльшiсть вчених були людьми похилого вiку i як живий товар мали б занизьку цiну. Верхiвка передового загону на чолi з отаманом, який на той час ще не був навiть формальним очiльником острова, вперше за життя дiзналися, що на свiтi iсну╓ така собi наукова i дослiдницька дiяльнiсть, i що за певнi заслуги перед наукою найбiльш гiдних §§ служителiв обирають академiками. Серед передового загону найдостойнiшим, звiсна рiч, був сам отаман, отже нiчого дивного нема╓ в тому, що вiн забажав отримати це почесне звання. Науковi достойники старо§ школи, напевно, одразу не збагнули всю велич людини, з якою звела §х доля, а може ортодоксальне мислення i задубiлiсть зiграли з ними злий жарт. Це зараз ла╜╜незька Академiя засаджена дупами , нестача iнтелекту в яких компенсу╓ться надмiрною лояльнiстю до влади. В тi ж далекi i недосконалi часи така дрiбничка, як вiдсутнiсть початково§ освiти могла стати на завадi отриманню достойною людиною наукового ступеню. Спочатку не такi розумнi, як зарозумiлi науковцi спробували були стати на шляху до високо§ науки пана отамана, не погоджуючись навiть розглядати питання про обрання його академiком. Але чутки про надпринциповiсть людей вчених виявилися перебiльшенням: одразу пiсля випробування вогнем, водою i розпеченим залiзом всi шестеро академiкiв, що залишилися живими(а спочатку §х було понад двадцяти), визнали ватажка передового загону мудрiшим за себе i проголосили очiльником Академi§, а його наближених - дiйсними §§ членами. Пiсля досягнення найвищого визнання сво§х наукових заслуг, отаман не вважав за потрiбне перейматися вивченням граматики i правопису, хрестик, який вiн ставив на документах, через тремтiння руки дуже нагадував пiдпис, щось читати чи писати власноруч в нього не було потреби. Тож не дивно, що бельнiбарбiйськi органiзатори святкового дiйства не вiдали про його неписьменнiсть.

В той iсторичний день, коли нога Сонцесяйного iмператора вперше стала на твердину його ла╜╜незьких володiнь, шанований в певних колах отаман доповз, вилизуючи висланий перед богоподiбною особою килим, як i належало, зупинившись в чотирьох ярдах вiд нiг iмператора, i, вдивляючись в натягнутий вздовж правого борту спецiалiзованого судна плакат, наче баран у дошки нових ворiт, намагався чи то згадати, чи то прочитати вiдповiдну церимонiяльному етикету фразу, витискуючи з себе лише незрозумiле нiкому мугикання. Кiлька хвилин тривала загрозлива пауза. Чоловiк в засiдцi не махав прапорцями, плакат зi словами "Вiрнi холопи вiтають Вашу сонцесяйнiсть на споконвiку Вашiй землi" залишався висiти на бортi корабля, холодним потом вкрилося обличчя режисера-полiтастролога, а що мав вiдчувати сам отаман - те важко навiть уявити. Замiсть очiкувано§ милостi з боку Сонцесяйно§ богоподiбно§ iстоти на нього очiкувала в кращому випадку опала i змiщення з посади - а серед ла╜╜незького нового панства це було наче вирок: за кiлька рокiв перебування на вищих рiвнях влади вiн встиг наставити проти себе багато впливового люду, i не встиг всiх §х фiзично знищити. Та залишалася ще можливiсть смертi швидко§, хоча й не безболiсно§: отаман не мiг не знати про напади Лагiдного iмператора, i один з них мiг розпочатися з хвилини на хвилину. Сам монарх, який мав звичку не дiзнаватися заздалегiдь про перебiг святкувань, теж стояв в очiкуваннi якогось яскравого ефекту, що вразив би його ще бiльше, нiж розташування на палях трьохсот ла╜╜незьких патрiотiв. Пiсля кiлькох хвилин стояння i мертво§ тишi бельнiбарбiйському государю морський баклан нагидив був на корону. Не бажаючи викликати спецiального вельможу з власного почту, в обов"язки якого входило золотою лопаткою чухати iмператору в разi потреби рiзнi частини тiла, Лагiдний монарх почав сам знiмати з себе розцяцькований атрибут влади, для чого iнший атрибут - посох - переклав з однi╓§ руки до iншо§. Саме цей рух збовдурiлий отаман сприйняв за початок нападу, про якi стiльки чув вiд бельнiбарбiйських кураторiв. В тому, що злiсть iмператора спрямована буде саме проти нього, представник всього острова не мав жодного сумнiву. Подальша його поведiнка зумовлена швидше не логiкою, а, можливо, динамiчним стереотипом. В кiлька стрибкiв дiстався вiн великого государя, забувши, що треба при цьому вилизувати дорiжку, впав на землю, охопивши ноги володаря руками i в такiй позi надовго закляк. Можливо його охопив шок або колапс, i в такому станi вiн пролежав кiлька хвилин, мiцно обiйнявши царськi ноги. Iмператор, який з усiх тварин найбiльш полюбляв собак, нiжно погладив ла╜╜незького достойника по головi, почухав йому за вухом i зауважив, що тако§ оригiнально§ зустрiчi йому не готувала ще жодна убратервлена територiя: дуже символiчно, що очiльник бунтiвного колись острова наче вiрний пес вiта╓ свого господаря i намага╓ться лизати Сонцесяйнiй богоподiбнiй особi чоботи. Поклигавши невдовзi, отаман був вдосто╓ний високо§ честi пiд час перебування Сонцесяйного на островi сидiти в його ногах, а наприкiнцi вiзиту отримав даровану iмператорським указом посаду губернатора-розпорядника всього острова Ла╜╜не╜╜ i на додачу чин лейтенанта Та╓мно§ iмперсько§ полiцi§.

З тих пiр бiльше столiття всi наступнi губернатори-розпорядники очолювали трiлдогдрiбський клан(далi столичний округ став називатися губернi╓ю, на вiдмiну вiд iнших адмiнiстративно-територiальних одиниць, що досi йменуються периферiями), всi вони традицiйно були молодшими офiцерами Та╓мно§ полiцi§, i зустрiч губернатора-розпорядника з сонцесяйним iмператором Бельнiбарбi, де б вона не вiдбувалася, неодмiнно розпочиналася з цiлування першим чобiт останнього, при чому за столiття церемонiя неодноразово вдосконалювалася i ставала фанфарнiшою. Всi iншi мешканцi Ла╜╜не╜╜а не мали права навiть наближатися до священних чобiт iмператора, лише тим представникам вищих, що мали особливi заслуги перед державою, милостиво дозволялося цiлувати ще не застиглi слiди вiд iмператорських нiг.

Що до тих вольностей, якi надала iмперiя належнiй §й територi§, то милiсть iмператора тут була безмежною. Якщо використовувати мову сьогодення, Ла╜╜не╜╜ отримав найширшу автономiю. Логадiйський уряд встановив лише твердий натуральний податок на виробництво сiльськогосподарсько§ продукцi§, розмiр якого корегувалася щорiчно на урядовому засiданнi за участю губернотора-розпорядника i повноважних представникiв семи периферiй. Фiнансова система зазнала сутт╓во§ реформи. Хоча острову залишили його грошову одиницю - ла╜╜ - золотом вона забезпечена не була, оскiльки пiд впливом панувавшого тодi в головах iмперських фiнансистiв меркантилiзму був прийнятий закон, що забороняв мешканцям острова мати золото навiть у виробах. Погань за порушення закону карали на смерть, вищих очiкувала конфiскацiя. Золотий запас короля був розграбований пiд час убратервлення столицi, закон зобов"язував кожного мешканця острова, якому вiдомо було про долю зливкiв i монет негайно сповiщати про це органи мiсцевого самоврядування i представникiв Та╓мно§ полiцi§ водночас. За знайдене пiд час обшуку золото з королiвським тавром або гербом смертно§ кари не уникали навiть вищi. Попри такi суворi закони, бiльшу частину розграбованого королiвського золотого запасу вiдшукати не спромоглась навiть iмперська спецслужба.

Функцi§ державно§ скарбницi передалися вiдповiдному департаменту iмперського мiнiстерства фiнансiв, лише його рiшенням можна було псувати монети або асигнацi§. Одночасно було створено фiнансовий департамент в структурi Та╓мно§ полiцi§ (так звану фiнансову секретну бригаду, що невдовзi була реорганiзована в фiнансовий секретний вiддiл). Цей пiдроздiл тривалий час допомагав урядовцям вилучати благороднi метали у нерозумних тубiльцiв, а його офiцерство було привiлейованим прошарком навiть серед чиновникiв iмперсько§ спецслужби. Лише для одного виду виробiв iз золота було зроблено виняток в першi роки пiсля остаточного при╓днання острова до iмперi§. Для розумiння мотивацi§ цi╓§ поступки треба описати деякi елементи релiгi§ острiв"ян i мешканцiв континенту. На континентальних теренах бельнiбарбiйсько§ iмперi§ майже з часiв §§ утворення серед представникiв титульно§ нацi§ панував моноте§зм - це вiдповiдало i зависоким амбiцiям кожного з монархiв i заходам з об"╓днання велико§ кiлькостi земель. Проте пiд час убратервлення дикi народи категорично не бажали сприймати чужу для себе релiгiю, волiючи краще померти, нiж вклонитися чужому боговi. Ще Перший Великий i Мудрий iмператор, розумiючи, що у молодо§ iмперi§ не стане сил i пiдкорити всi народи, що мешкають на континентi i навернути §х на праведний шлях, проголосив доктрину вiротерпимостi, серед засад яко§ була заборона на вилучення релiгiйно§ атрибутики у мешканцiв убратервлених земель. Це не заважало логадському синоду будувати всюди сво§ храми, призначаючи панотця в чинi ╓фрейтора Та╓мно§ Полiцi§, який неодмiнно входив до лав мiсцевого самоврядування, де стежив за виконанням законiв божи§х i iмперських водночас. Такий посадовець називався гебарем - на честь святого Геба, покровителя храмiв логадського патрiархату - i серед iнших обов"язкiв мав навертати мудрим божим словом нерозумний дикий люд на шлях ╓дино§ вiри. Тi з мiсцевих мешканцiв, якi цим словом переймалися i приймали вiру цивiлiзованих людей, мали старо§ погансько§ вiри привселюдно зректися i вiдтодi називалися пiдгебованими. На превеликий жаль, я не мав анi часу, анi достатньо iнформацi§, щоб вивчити i описати релiгiйнi вподобання народiв, що населяли на тi часи великий континент. Навiть про вiрування ла╜╜нежцiв я мав дуже поверхневi вiдомостi. Мiсцевi мешканцi не були занадто фанатичними в питаннях вiри, терпимiсть була невiд"╓мною частиною §хнього менталiтету. Так вимоги японського iмператора до ╓вропейцiв топтати хреста вони нiколи не схвалювали. Духовенство вище в невеликiй чисельностi мешкало переважно в столицi i центрах периферiй i завдяки доктринi вiротерпимостi уникло повного винищення пiд час перших рокiв убратервлення. Але воно зазнало великих втрат, бо геро§ передових загонiв мали бiдову звичку спочатку вбивати зустрiчну людину, а вже потiм вже встановлювати особистiсть. ╢диного бога ла╜╜нежцi не мали, вклонялися вони окремим силам природи, але бiльш за все - самiй Долi, яку вважали накресленою, але не небесними свiтилами, а законами земними, яким пiдпорядковувався як перебiг подiй суспiльних, так i рух природних стихiй. Захистом вiд злих i темних сил природи для кожного з острiв"ян, включно iз найбiднiшими верствами слугував особистий оберiг, який називався родиночкою. Людина отримувала цей амулет при народженнi, а починаючи з дванадцятирiчного вiку(в тi часи це вважалося повнолiттям) носила його на ши§ аж до само§ смертi. Традицiйна родиночка являла собою золоту з вiзерунками пластину, iнкрустовану одним дорогоцiнним камiнцем. Коштовний камiнь символiзував душу людини, а золотий оклад - добрi сили, якi мають §§ захищати вiд житт╓вих негараздiв. Якiсть золота, або, як сказали б ╓вропейцi, його проба, а також цiннiсть камiнця визначалися соцiальним статусом i багатством носiя талiсмана. Тож душу багатi§в символiзували алмази, дiаманти, рубiни та сапфiри, золотi ж пластини були справжнiми шедеврами ювелiрного мистецтва. Для бiдняцтва мiсцевi ювелiри навчилися виливати оклади зi сплаву золота й мiдi, де вмiст благородного металу не перевищував третину, а замiсть дорогоцiнного каменя використовувалися перли, видобуток яких в доiмперськi часи приносив державi дохiд не менший, нiж морська торгiвля. Починаючи зi сво§х дванадцятих iменин i аж до смертi кожен острiв"янин тримав свою родиночку при собi. Вмираючи, чоловiк або жiнка мали заповiсти свiй оберiг ненарожденному ще онуку чи правнуку, мати якого була вже при надi§. Це саме робили безсмертнi струльдбурги, вiк яких добiгав вiсiмдесяти рокiв - вiдтодi вони позбавлялися всiх громадянських i людських прав, i §хнiм захистом мали вже перейматися iншi сили. Дослiдниками вiдзначалося ще одне призначення родиночок: зазвичай на амулетi був зображений (звiсно, виходячи iз технiчних можливостей ювелiра) один iз сюжетiв колисково§ пiснi чи замовляння, за допомогою яких мати присипляла сво╓ дитя. Коли наставав час малюковi вчитися розмовляти, хтось iз дорослих - зазвичай бабуся чи дiдусь - повторював багато разiв чуванi немовлятком слова приспiву i водночас показував золоте вiдображення цi╓§ дi§. Сiм"§ традицiйно були великими, i родиночки дiтей i тих пiдлiткiв, що за вiком не мали ще носити §х на собi, висiли завжди у всiх перед очима на покутi, §х можна було торкатися лише задля навчання дитини, що зроста╓. Малюк iз зацiкавленiстю тицяв пальчиком у золоте зображення i розповiдав дорослому сво╓му вчителевi спочатку нерозбiрливо, потiм все чiткiше i впевненiше, як котики колисають немовля в люльцi, бугай натяга╓ срiбними рогами на небо зорi, хитра лиска цупить дурнуватого пiвника з курника, а сiрий вовчик везе шляхетного, але не дуже заможного парубка за багатим скарбом просто на самiсiнький мiсяць - такi на§внi i добрi коротенькi вiршованi казочки наспiвують сво§м дiтям матерi всiх кра§н свiту. Острiв"яни ж зважилися пов"язати колисковi наспiви iз атрибутами сво╓§ вiри, на багато столiть випередивши появу iлюстрованих дитячих книжок. Попри толерантнiсть до iнших вiрувань, ла╜╜нежцi дуже ревно пильнували сво§ амулети. Так пiд час убратервлення не було жодного випадку, коли б з ж и в о г о мешканця острова зняли його родиночку. Вiра бельнiбарбiйцiв не визнавала амулетiв, вважаючи §х породженням самого диявола, тож навернення на праведний шлях передбачало в тому числi привселюдну i добровiльну вiдмову носити родиночку на собi з подальшою передачею диявольського атрибута представниковi логадського патрiархату. В першi десятилiття пiсля убратервлення пересiчнi миряни не дуже квапилися змiнити вiру, особливо в сiльськiй мiсцевостi, пiдгебованими ставали нечисленнi маргiнали. Рапорти по командi гебарiв неабияк засмучували не тiльки iдеологiчне керiвництво iмперi§, але й мiнiстерство фiнансiв i державне казначейство, що не могли використати таку велику кiлькiсть благородного металу задля покриття бюджетного дефiциту. Серед компетентних осiб навiть ходили чутки, що частина королiвського золотого запасу не розчинилася в повiтрi, а була переплавлена пiдпiльними ювелiрами на оклади для родиночок, i тепер вищi i верхiвка привладнено§ поганi, не жахаючись покарання, виставляють напоказ золото, яке мало б належати iмператору. Проте скасувати доктрину вiротерпимостi i оголосити про конфiскацiю всього благородного металу iмперська влада поки вiдкрито не наважувалась.

Тим часом середина столiття дев"ятнадцятого за ╓вропейським лiточисленням вимагала вiд Велико§ iмперi§ не вiдставати в питаннях розвитку науково-технiчного прогресу вiд зовнiшнього свiту, оскiльки лише поступ мiг забезпечити невтручання iноземних держав у внутрiшнi справи iмперi§ на виконання Великого договору. Дiйсно, тi кра§ни, що називали себе цивiлiзованими i демократичними могли будь-яко§ митi зректися сво§х обiцянок i зазiхнути на не сво╓. Це чудово розумiв третiй Бельнiбарбiйський iмператор, що увiйшов до iсторi§ з прiзвиськом Розумний. Ця сонцесяйна особа збагнула за допомогою полiтастрологiв, що iмперiя нiколи не стане великою, не маючи розвинено§ промисловостi, що була б зосереджена у серцi метрополi§ i розвинених сировинних придаткiв на сво§х задвiрках. Девiзом правлiння Розумного iмператора стало гасло "Науково-технiчний прогрес за будь-яку цiну", а кожна з убратервлених його Великим дiдом земель отримала рознарядку на вирощування певно§ сировини, яка повинна була стати для означено§ територi§ монокультурою. Про такий спосiб господарювання регулярно сповiщали з зовнiшнього свiту, i вiн здавався дуже ефективним, особливо для метрополi§. Аграрнi традицi§ населення i сприятливий клiмат обiцяли монополiям надприбутки, а нестачу харчiв, спричинену зменшенням посiвних площ, планувалося перекривати за рахунок завезення продовольства з iнших регiонiв iмперi§, де монокультурами були харчовi рослини. Окрiм прориву промислового це мало б пiдсилити iнтеграцiйнi процеси всерединi iмперi§, що до тих пiр йшли не дуже жваво. Придворнi полiтастрологи Розумного iмператора пiдрахували необхiдну кiлькiсть харчiв для всього населення iмперi§. Прорив у клуб наддержав повинно було забезпечити вирощування культур технiчних, якi давали б сировину для зосереджено§ навколо Логадо промисловостi. Хто саме визначав, яку культуру де сiяти достеменно не вiдомо, ╓ навiть свiдчення, що, окрiм звернення за допомогою до зiрок ще застосовували жеребкування. Земля на островi Ла╜╜не╜╜ землеробам нiколи не належала, просто в найсприятливiшi часи вища каста не втручалась в дiяльнiсть орендарiв, якi самостiйно визначали, що й коли сiяти. Тепер, коли в стiнах логадiйсько§ академi§ сiльського господарства було доведена неефективнiсть тубiльського способу ╜аздування, мудре керiвництво iмперi§ вирiшило навчити острiвних нероб працювати по-справжньому. Ла╜╜незьким землеробам випала велика честь перейнятися культивацi╓ю геве§ бразильсько§, оскiльки логадiйським науковцям вже вiдомi були способи вулканiзацi§ природного каучуку. На землях Сонцесяйного iмператора пiд проводом його вiрних холопiв i пiд пильним контролем гебарiв почався великий експеримент. В перший його рiк були закладенi плантацi§ на двох третинах всiх площ сiльськогосподарського призначення на островi. Як вiдомо, гевея почина╓ давати найбiльшу кiлькiсть природного латексу на дев"ятому роцi свого iснування, тож першi десять рокiв острiв"янам дозволено було користуватися третиною земель для виробництва продуктiв харчування, оскiльки молода ще на той час iмперiя не могла годувати §х на дурняк. Коли ж дерева почнуть плодоносити, планувалося постачати тубiльцям просо, рис i ячмiнь в обмiн на сировину. Землероби були не в захватi, але родючi ╜рунти i сприятливий клiмат все ж давав змогу вряди-годи прогодувати населення i з тако§ невеличко§ площi, як третина всiх колишнiх сiльгоспугiдь. Ознаки майбутньо§ бiди стали проявлятися через п"ять рокiв пiсля початку експерименту. Тi дерева, що були посадженi першими, хоча й прижилися, але не розрослися таким пишним цвiтом, як в тропiчних кра§нах. Пiзнiше та ж сiльськогосподарська академiя визна╓, що для тако§ рослини, як гевея острiв Ла╜╜не╜╜ ╓ зоною ризикованого землеробства, не кожного року на островi складаються умови, сприятливi навiть для виживання рослини. Але в тi роки iз Логадо постiйно йшли вказiвки з вимогами прискорити початок постачання соривини для збудованих вже заводiв в промислових масштабах, мiсцеве ж керiвництво, яке першi роки радо звiтувало про неабиякi успiхи в розведеннi монокультури, тепер не наважувалось доповiсти в iмперську канцелярiю про реальний стан речей. Мiсцевi гебарi не були занадто обiзнанi з сiльськогосподарською справою - §х зазвичай привозили з промислових регiонiв континенту, тому вiрили на слово представникам владно§ поганi, i щиро вважали, що варто лише припинити саботаж серед мiсцевого населення i почати збiльшувати посiвнi площi пiд монокультуру, як все почне налагоджуватися i завдання столицi почнуть виконуватися. Саме тому у визначений дев"ятий рiк з початку експерименту було вiддано наказ про розбиття плантацiй на всiх без винятку площах. Селянству було гарантовано, що попри тимчасовi неврожа§, з континенту почнеться постачання харчiв. Задля збiльшення площi пiд плантацi§ монокультури у селян повiдрiзали всi надiли землi, включаючи городи. Гебарi в оточеннi пiдгебованих злидарiв щодня проходили повз всi колись сiльськогосподарськi надiли, уважно стежачи, щоб на всiх клаптиках землi нiчого, окрiм монокультури, не зростало, розорюючи всi несанкцiонованi посiви. Дев"ятий рiк експерименту знаменувався подiями трагiчними, хоча й передбачуваними: екзотична культура не дала очiкуваного врожаю природного латексу, тi крихти, що вдалося надо§ти з недорослих дерев покривали щонайбiльше десять вiдсоткiв вiд плану. Традицiйних же продуктiв рослинництва в бiльшостi периферiй в той рiк просто не дозволялося висiвати. Обiцяне продовольство з континенту надiйшло, але його мали вимiнювати виробниками на стратегiчну сировину за ринковими цiнами, розтринькувати державне майно не дозволялося нiкому, включаючи iмперських посадовцiв. Так кiлька мiсяцiв на складах периферiйних осередкiв та ма╓ткiв потужних магнатiв зберiгалося провiанту достатньо, щоб перебутися до наступного врожаю, але на простий люд насувався страшенний голод. В мiстах i фортецях феодалiв знайшли прихисток бiльшiсть гебарiв i та невелика кiлькiсть пiдгебовано§ поганi, яким вдалося уникнути розправи самосудом. Логадiйськi очiльники розглядали можливiсть голодних бунтiв на всiй територi§ острова, що спонукало iмператора вiддати наказ про висадку на Ла╜╜не╜╜ велико§ кiлькостi урядових вiйськ для охорони стратегiчних об"╓ктiв, а такими було оголошено всi мiсця зберiгання державного продовольства. Проте жахiття iмперського керiвництва не втiлилися в реальнiсть: простий люд, виснажений тяжкою працею i поганим харчуванням за попередн╓ десятилiття великого експерименту та справжнiм голодом в останнi кiлька мiсяцiв, не мiг нести загрози добре укрiпленим цитаделям. Отже, сонмища напiвживих привидоподiбних iстот згуртувалися навколо великих мiст з тим щоб або виблагати хоч яко§сь §жi, або там i померти. Тодi iмперською владою було прийняте важке рiшення: як не прикро було вiдмовлятися вiд iде§ виробництва стратегiчно§ монокультури на островi, але заради збереження бодай яко§сь частини живо§ власностi iмператора, керiвництво велико§ держави на це пiшло. Продовольство височайшим наказом iмператорського уряду дозволено було вимiнювати у тубiльцiв на благороднi метали. Тут нагодилися мiсцевiй бiднотi амулети, що §х кожен все життя носив на собi. За одну родиночку давали залежно вiд якостi золота вiд однi╓§ до трьох мiр проса, а ще вся процедура конфiскацi§ проходила в присутностi гебаря, який одночасно висвячував нового послушника в правильну вiру, за цей обряд чоловiк отримував ще пiв мiри вiвса i п"ять початкiв ма§су. Такi обряди масово йшли в усiх великих мiстах, а ще заради оперативностi процесу висвячення кра§ною потяглися продовольчi загони пiд потужною охороною i в супроводi особи духовного званiя, якi несли страждущим не тiльки ╓дине вiрне слово божi╓, а ще й порятунок вiд голодно§ смертi. З на§здами продзагонiв обов"язком пiдгебованих стало щовечора прислухатися попiдвiконню, в якiй хатинi яких колискових спiвають матерi сво§м дiтям. Потiм зi складеним ре╓стром нишпорки мали прямувати до штабу продзагону i вираховувати, чи означена родина здала родиночку, що iлюструвала саме цю пiсню, i як нi - в присутностi гебаря проводилось дiзнавання, де саме молода жiнка могла чути приспiв i бачити амулет. За таких обставин бiльшiсть матерiв знайшли за краще взагалi припинити наспiвування колисанок, тим бiльш, немовлята зголоднiлих матусь подавали не дуже багато ознак життя, а кричати взагалi були не в змозi. Етнографи та мовознавцi датують саме тими часами початок занепаду автохтонно§ мови i в подальшому масовий перехiд корiнного населення на використання в побутi великодержавного засобу мiжетнiчного спiлкування.

Навiть iз застосуванням продовольчих загонiв врятувати вдалося далеко не всiх тубiльцiв, але згiдно з демографiчними нотатками тi╓§ доби, бiльше половини населення вижило. Паства ж логадiйського патрiархату збiльшився в рази менш нiж за рiк. Можливо, саме тому в пiдручниках тi часи називають перiодом перехрещення. Треба зазначити, що на харчi вимiнювалися не лише предмети релiгiйного культу, а будь-якi вироби з золота. Згiдно iнструкцi§, все золото, яке було вилучене пiд час перехрещення, мало бути вiдправлено на континент в розпорядження iмперського казначейства, iншi ж благороднi метали, а також дорогоцiнне камiння дозволялося залишати на островi тим з вищих, якi виказали iмператоровi найбiльшу вiдданiсть i були добрими прихожанами ново§ для них церкви. Цiкаво, що всi подробицi тих рокiв, пов"язанi з загибеллю вiд голоду значно§ частини населення острова, у iсторичному зручнику не згадуються, хоча вiдомостi про так званий "гумовий голодомор" може при бажаннi отримати кожний громадянин, особливо тепер, враховуючи розвиток електронних засобiв iнформацi§. Вилучення ж вiдомостей з навчального посiбника пов"язано з тим залiзним правилом, за яким в шкiльнi пiдручники заборонено вносити iнформацiю, що §§ може аргументовано заперечити шанована в суспiльствi особа. Правки в iсторiю були внесенi рокiв iз тридцять тому пiсля оприлюднення iсторiографiчного дослiдження епохального значення. Його автором був на той час губернатор периферi§, що за даними iсторикiв потерпала вiд голоду найбiльше i втратила загиблими майже двi третини населення. Периферiя ця з давнiх- давен вiдома як осередок бездуховностi i вiрнопiдданостi iмперi§, а ще схильнiстю тамтешнiх вовкiв загризати на смерть високопосадовцiв. Дослiдження ╜рунту╓ться на спогадах прадiдуся §§ автора, який через дивний збiг iсторичних обставин губернаторствував в часи перехрещення в тiй самiй периферi§. В мемуарах високодостойного iсторичного дiяча його не менш достойний нащадок не знайшов жодно§ згадки про нестачу §жi в межах ма╓тку саме в тi часи, жодно§ скарги вiд численно§ челядi не було зафiксовано. Господарство як в ма╓тку, так i в мiськiй резиденцi§, велося тими самими способами, що i в iншi роки столiття. Застiлля для вищо§ знатi периферi§ не порiдшали.< В тi ж часи започаткована була норма етикету, яка вимагала пiд час застiлля обов"язково щось залишати в тарiлцi як недо§дки - щоб знайомi високо- та низькодостойники, боронь боже, не подумали, що §хнiй приятель з голодного краю - Автор > Саме в рiк найбiльшого знелюднення очiльник регiону зiбрав найвидатнiшу на островi колекцiю чорних перлин, рубiнiв i смарагдiв, яка не поступа╓ться цiннiстю приватним колекцiям зiбраним в тi ж часи i вивезеним до Логадо офiцерами фiнансово§ секретного вiддiлу, нащадки яких дотепер пишаються сво╓ю власнiстю. Невеличка, але значуща подробиця: в гостьовiй кiмнатi завжди стояли вазочки зi свiжими тiстечками-еклерами, якi по закiнченнi трудового дня роздавалися тим служницям, що бiльш за iнших догодили господарю сумлiнною працею. Прадiдусь нашого iсторiографа вирiзнявся житт╓любством, тож при садибi, окрiм вiрно§ дружини з законними дiтьми, мешкали ще шiсть утриманок iз шляхетних, але збiднiлих родiв, без лiку обслуги жiночо§ статi, також утримувалася псарня з тридцятьма борзими суками найблакитнiших кровей - i все це кодло iстот розплiднювалося швидко як нiколи саме в тi роки, що §х деякi iсторики вважають важкими, хоча з курсу бiологi§ всiм вiдомо, що у людини, як i у переважно§ бiльшостi ссавцiв, пiд час нестачi §жi репродуктивна функцiя органiзму сповiльню╓ться. В серединi обмурованого губернського центру протягом всього "голодного", в розумiннi деяких дослiдникiв, року не припинявся продаж за дуже низькими цiнами печених iз лiвером пирiжкiв. Iз iнших джерел вiдомо, що тисячi загиблих на околицях мiста прохачiв §жi були похованi в братерських могилах без печiнок, професiйно вирiзаних хiрургiчним iнструментом, але про цей факт видатний вчений волiв не згадувати, адже високу iсторичну науку не повиннi обходити такi дрiбницi, як стан поганських трупiв. Наявнiсть же у вiльному для гiдних людей продажу дешевих пирiжкiв iсторик пiдкреслював неодноразово, як доказ самовiдданого пiклування свого достойного пращура про пiдлеглих. Губернатор-нащадок, ретельно вивчивши спогади свого славетно звiсного предка, адаптувавши §х сучасною лiтературною мовою i викресливши деякi малозначущi подробицi, подав монографiю в академiю iсторичних наук з метою захистити твiр як кандидатську дисертацiю, яка пiдкреслювала розповсюджену в певному колi осiб думку, що саме в цiй периферi§ нiякого голоду не було, а якщо малодостойнi прошарки населення i мали проблеми з харчуванням, то виною тому ╓ виключно §хн╓ ледарство та небажання швидко i вправно працювати. На першому ж засiданнi науково§ ради праця викликала жваве обговорення. У захистi кандидатсько§ новоспеченому вченому було вiдмовлено, твiр вирiшено було вважати дисертацi╓ю докторською з присво╓нням ступеню без захисту за сукупнiстю наукових заслуг. Оприлюднений екземпляр iсторичного напрацювання був фельд"╓герською поштою вiдправлений до столицi на той час вже iншо§, але через те не менш братерсько§ держави. Бельнiбарбiйському уряду, як i iдеологiчному департаменту Та╓мно§ полiцi§ спроба переписування iсторi§, при чому навiть не сво§ми руками, припала до душi. Губернатор був навiть нагороджений паперовим орденом за змiцнення братерства мiж силомiць розлученими народами, а синод логадського патрiархату наказав вислати очiльнику периферi§ пластикову хоругву i на наступному засiданнi розглянути питання про беатифiкацiю його праведного предка.

< Ордени Бельнiбарбiйсько§ iмперi§ зазвичай виробленi з дорогоцiнних металiв i iнкрустованi дорогоцiнним же камiнням. Саме через це §х забороня╓ться вивозити за межi держави. Тому при нагородженнi вiрних холопiв, що мешкають на теренах незалежних натепер держав, самий орден розмiщу╓ться в державному iмперському сховищi, а достойнику пересила╓ться точна копiя, виготовлена з пап"╓-маше. Герой-iноземець ма╓ право, прибувши до столицi iмперi§, будь-яко§ митi увiйти в логадiйське сховище цiнностей i побачити заслужену собою нагороду, а отримавши особливий дозвiл - навiть помацати ювелiрний шедевр рукою. Те саме стосу╓ться i церковних релiквiй, тiльки там копi§ виготовляють з полiхлорвiнiлових пластичних мас -Автор >

Допоки iсторiя сама не розсудить сторони, що сперечаються, зручник пода╓ подi§ в тому виглядi, який, на думку компетентних органiв, нiкого iз достойникiв не образить.

Проте нестача трудових ресурсiв, вiд яко§ ще тривалий час потерпала iмперiя i яку не заперечу╓ навiть зручник, понудила логадiйський уряд взяти пiд жорсткий контроль деякi аспекти внутрiшньо§ полiтики острова. В Трiлдогдрiбi з тих часiв постiйно перебував представник iмператора на посадi Та╓много Радника. Це був офiцер Та╓мно§ Полiцi§, за вiйськовим званням не нижчий за губернатора-розпорядника. Останнiй пiд час несподiваних прикрих обставин за наказом iмператора ставав безпосереднiм пiдлеглим Радника, в усi iншi часи губернатор повинен був узгоджувати з iмперським посадовцем всi рiшення. Головною метою нововведень було пожвавлення постачання на континент робочо§ сили, оскiльки на континентальнiй частинi кра§ни демографiчна ситуацiя, внаслiдок аналогiчних експериментiв, теж була не найкращою. З iсторичних документiв тi╓§ доби вiдомо, що в тропiчних лiсах за часiв Розумного iмператора вирощувалися зерновi культури, в пустелях - бавовну, в гiрськiй мiсцевостi - рис тощо. Перша ж в iмперi§ залiзниця мала за узгодженим планом форму правильного квадрата, що перехрещений двома дiагоналями, при чому три з шести вiдрiзкiв були намальованi на картi саме там, де споконвiку стояли гори. Змiнювати план будiвництва заборонялося категорично, отже довелось прорубати в гранiтi тунелi, що, зважаючи на тогочасний рiвень технiчно§ озбро╓ностi, забрало життя кiлькох мiльйонiв рабiв з усiх куточкiв iмперi§. Дiйшло до того, що по смертi Розумного iмператора його наступник засудив концепцiю науково-технiчного прогресу будь-якою цiною, не засуджуючи, щоправда, рiдного батька, проте покаравши багатьох його сподвижникiв за наджвавiсть. Перше його звернення до вiрних холопiв мiстило заклик, виконуючи заповiт iмператора Великого, пильнувати сво╓ стадо. За його ж висловленням, Бельнiбарбiйська iмперiя не може собi дозволити розкошувати, як кра§ни, що вважають себе цивiлiзованими i отримують прибуток навiть якщо вижива╓ один з чотирьох завезених ними на об"╓кти рабiв. В розпорядженнi цих достойникiв, мовляв, ╓ цiлий континент, з якого можна в необмеженiй кiлькостi возити працiвникiв на сво§ плантацi§, у бельнiбарбiйського ж iмператора ╓ лише пiдшатрова терра з популяцi╓ю тубiльцiв, що вперто не бажа╓ поновлюватися розширено. Тому, як би це прикро не було, iмперiя ма╓ вiдмовитися вiд амбiцiй, пов"язаних з випередженням свого часу у галузi високих технологiй та експансi╓ю на свiтових ринках i навести лад у полiтицi внутрiшнiй. На ла╜╜незьких селян змiни в iмперськiй концепцi§ вплинули загалом позитивно, принаймнi тиск на сiльськогосподарських виробникiв з боку невiгласiв-горлопанiв майже припинився, до того ж окремою iнструкцi╓ю землевласники були зобов"язанi надавати всiм селянам, що §м належали у тимчасове користування земельнi надiли з розрахунку один ар на кожного члена родини чоловiчо§ статi. Тi ж селяни, якi належали особисто iмператору отримували щодня гаряче харчування на кожного робiтника, а працювати повиннi були всi, незалежно вiд статi, починаючи з дванадцяти рокiв.

Пiсля перехрещення парафiянами логадського патрiархату стало майже все населення острова. За старою релiгi╓ю вiряни мали щотижня( а вiн тривав на островi дев"ять дiб) вiдвiдувати храма, молячись сво§м святим. Тепер же iмперське керiвництво вирiшило, що восьмиденний робочий тиждень - завелика розкiш для тубiльцiв. Але Логадський патрiархат не став вiдбирати у вiруючих ключi вiд храмiв, з тим, щоб зачинити §х на вихiднi - нова церква дiяла глобальнiше i повiдiбрала самi храми. Що ж до вiдправлення релiгiйних обрядiв - тут керiвництво не залишило вiрян напризволяще: щодня вранцi гебар, вишикувавши свою паству, викликав за списком iм"я кожного працiвника i накладанням руки благословляв на сумлiнну працю, не забувши назвати об"╓кт прикладання зусиль вiрянина. Оскiльки на правильну вiру було навернене все вiрне стадо, вiдтепер пiдгебованими вважались тi з тубiльцiв, що не тiльки молилися правильному боговi, але й спiвпрацювали з релiгiйною, а за iмперськими законами це означало i свiтською владою. Незабаром термiн цей розпоширився на представникiв всiх верств суспiльства, якi iнодi за грошi або посади, але переважним чином за покликом серця свого допомагали великiй iмперi§ у найрiзноманiтнiших галузях життя.

Попри покращання умов життя на островi, мiсцева погань вiдтодi i аж до скасування рабства вважала за добро бути проданими на континент, особливо неодружена ще молодь. Найщасливiшими вважали юнакiв, що §х забирали рекрутами до iмператорського вiйська. Цивiльнi юнаки використовувалися логадiйською владою на роботах тяжких i небезпечних, дiвчат же брали в столицю i великi мiста тодi i потiм переважно повiями. Сiм"я рекрутованого на працю задля блага iмперi§ отримувала у разi впадання в злиднi певне вiдшкодування в натуральнiй формi вiд свого пана, якщо ж вони перебували у приватнiй власностi iмператора - вiд мiсцево§ адмiнiстрацi§. В деяких регiонах кра§ни поганськi сiм"§ змагалися мiж собою за право вiддати сина чи доньку на iмператорську службу, в чому б вона не полягала. Слiд зазначити, що далеко не всi раби, вiдправленi з острова на континент загинули при виконаннi сво§х трудових або вiйськових зобов"язань, але випадкiв повернення майже не траплялося. Тi з трудових мiгрантiв, що втратили працездатнiсть за обставин поважних i могли це довести в судi, отримували на континентi особисту свободу, статус iнвалiда i право просити подаяння у вiдведених для цього мiсцях великих мiст. На самому ж островi жебракування було пiд забороною ще з часiв короля.

Крiпацтво було скасовано в iмперi§ набагато пiзнiше, нiж в усiх iнших державах свiту, але столiття двадцяте кра§на зустрiчала вже з вiльним населенням. Багато дослiдникiв вважають аболiцiонiстичнi заходи iмператорського уряду ознакою тимчасового занепаду iмперi§, в тi часи набула популярностi теорiя, що велич наддержави такого масштабу, як iмперiя Бельнiбарбi перебува╓ у зворотному зв"язку з рiвнем добробуту §§ населення.

Далеко не всi мешканцi острова Ла╜╜не╜╜ скасуванню рабства зрадiли, переважна бiльшiсть острiв"ян iмператорського указу взагалi не помiтила. Рiч у тiм, що на час звiльнення зносини мiж соцiальними прошарками були налагодженими i усталеними. З найнижчими верствами поганi одразу пiсля указу спритнi дiловоди прагматичних панiв уклали такi дискримiнуючи угоди, що обмежували права перших бiльше, нiж особиста залежнiсть. Землi перебували в фактичнiй власностi латифундистiв, iмперськi чиновники хоча i мали формальне право конфiсковувати надiли у будь-кого на користь iмператора для подальшого перепродажу, проте така процедура застосовувалась лише до дрiбненьких землевласникiв i нечасто - швидше для виховання серед iнших представникiв дрiбно§ шляхти поваги до законiв. Великi ж ма╓тки не змiнювали сво§х господарiв мабуть протягом тисячолiть. Найважчим тягарем для владно§ верхiвки стало унеможливлення отримання у банкiв кредитiв пiд заставу рабiв.

Проте певний соцiальний рух в кра§нi таки почав вiдбуватися. Колишнi володiння iмператора в убратервлених землях були не без зиску для логадiйського уряду розпроданi мiсцевим землевласникам. Правдами-неправдами люд бiльш жвавий i налаштований на збагачення став пересуватися ближче до мiст, особливо до Трiлдогдрiба, де навiть в стагнацiйнi часи зосереджувалися фiнансовi i торговельнi потоки. Ремiсництво, торгiвля i дрiбна промисловiсть, що ними займатися було важко за часiв рабства, отримали потужний поштовх. У людей навiть не дуже привладнених стали з"являтися грошенята для купiвлi нерухомостi або забудови вiльних мiсць навiть у столицi. Цьому не дуже радiли представники елiти минуло§, якi надбання предкiв встигли проциндрити,бо саме у них це майно купувалося, при чому в умовах дуже жорсткого торгу, нiяких поблажок за колишнi заслуги перед великою iмперi╓ю покупцями не враховувалося. Дивно поводилося в той час представництво метрополi§, до якого неодноразово зверталися колишнi вiрнi холопи - здавалося, що Логадо самоусунулося вiд проблем сво§х слуг на мiсцях. Посада Та╓много радника залишалася, логадський патрiархат не полишав турботою свою паству, але того тиску, якого вимагали представники деяких привладнених родiв на внутрiшню полiтику острiвно§ адмiнiстрацi§ не було, навпаки острiв отримав офiцiйний статус автономi§ пiд братерським протекторатом. Це можна пояснити посиленням сепаратистських настро§в в багатьох куточках наднацiонального утворення, коли сили центрально§ iмперсько§ влади не ставало координувати всi аспекти життя, як це було ще пiвстолiття до того. В тi самi часи вiдзначалося пiднесення нацiонально§ свiдомостi i на островi Ла╜╜не╜╜ - принаймнi деяка частина елiти iнтелектуально§ позицiонувала себе нацiоналiстами, намагалися розповсюджувати призабуту вже ла╜╜незьку мову, щорiчно вшановуючи пам"ять людей, загиблих як пiд час убратервлення, так i в результатi того голодомору, що передував перехрещенню. Окремi смiливцi навiть натякали на спланованiсть знищення значно§ частини автохтонiв - ще за кiлька рокiв таких наклепникiв очiкувало б покарання у виглядi щонайменше довiчного ув"язнення. Деякi представники елiти фiнансово§, особливо з тi╓§ §§ частини, що сформувалася нещодавно i не була причетною до далеких трагiчних подiй, зацiкавилася iдеями нацiонального вiдродження, навiть видiляли певнi кошти на видавництво книжок ла╜╜незькою мовою. Щоправда тi новоспеченi меценати завжди просили не вказувати §хнiх прiзвищ при публiкацiях i перед вищими i найвпливовiшими привладненими родами стидалися свого автохтонного походження, iнодi вдаючи, що не розумiють ла╜╜незькою анi слова, хоча дуже часто то було правдою: за пiвтора столiття на островi сформувалась i змiцнiла елiта компрадорська, що пишалася сво§м походженням вiд вислано§ з континенту пошестi, а будь якi зв"язки з мiсцевими традицiями, а тим бiлiше ла╜╜незьке походження вважали для себе ганьбою.

Отже тi тридцять рокiв, що кра§на прожила пiсля скасування рабства, вивели економiку острова на достатньо високий рiвень, проте значно побiльшало число людей, з рiзних причин невдоволених владою.

Формування органiв врядування не вражало демократичнiстю на тi часи, проте давало змогу стабiльного розвитку без розтринькування зусиль на полiтичну боротьбу. Колегiальний представницький орган працював на постiйнiй основi в Трiлдогдрiбi. Його персональний склад призначався тодi верхiвками кланiв i затверджувався на всенародному сходi так званим Чорним парламентом, куди входили найшановнiшi представники мiсцевих громад, але в кiлькостi не бiльшiй, нiж один вiд тисячi мешканцiв. Зазвичай це були сiльськi вiйти i посадовцi в мiстах того ж рiвня. В означений день раз на десять рокiв ця вельми рiзнобарвна публiка збиралась в центрi столицi на головнiй площi, звiдки §х по дванадцятеро запускали в вестибюль будiвлi старого парламенту. Кожному з запрошених давали по двi великi перлини: чорного i бiлого кольору, i вiн мусив одну з них на свiй власний розсуд вкинути до великого глека, друга ж дiставалася йому як винагорода за участь в волевиявленнi. Не кожен з чорних парламентарiв знав, що бiлий колiр перлини означа╓ згоду його особисту i вiдповiдно всi╓§ його громади на затвердження всього списку членiв парламенту - виборщика бiльш цiкавила ринкова вартiсть особистого трофею - i вже зовсiм мала частина запрошених знала iмена парламентарiв, яких обирала. Думаю, нiкого не образить думка, що голосування було пустою формальнiстю, але суворе дотримання процедури мало резон: вiдсутнiсть можливостi скликати сво╓часно Чорний парламент означала, що в кра§нi ко§ться щось недобре i давала привiд ввести пряме iмператорське правлiння, передавши всю владу Та╓мному Радниковi. В такий спосiб метрополiя спонукала клани всерединi острова до громадянсько§ злагоди. Оскiльки чорнi перли на островi завжди цiнувалися вище, то i зi схваленням списку депутатiв проблем нiколи не виникало. Новообраний парламент подавав на затвердження бельнiбарбiйському iмператору кандидатуру губернатора-розпорядника(зазвичай на новий термiн висувався працюючий вже посадовець), яка затверджувалася без проволочок, оскiльки випадкова людина на посади такого рiвня потрапити не могла. Наявнiсть полiтичних партiй взагалi не передбачалась, ступiнь же впливовостi висуванцiв певних сил визначалась особистими домовленостями всерединi владно§ елiти.

Невдоволенiсть iснуючим суспiльним ладом на третьому десятилiттi життя без рабства започаткувала реальнi полiтичнi процеси на островi, а наявнiсть формально§ процедури дала можливiсть приходу до влади персоналiй, нових, хоча i не випадкових в мiсцевiй елiтi.

Щодо наступних десятилiть думки дослiдникiв роздiляються дiаметрально: однi вважають цей перiод найчорнiшим в iсторi§ острова, iншi досi жалкують про втраченi можливостi входження Ла╜╜не╜╜а до спiлки великих держав всього свiту. Описуючи той етап життя острова, що його потiм назвуть збиралiзмом, треба вiдволiктися на персональну бiографiю очiльника цього руху високодостойного Чи Ши i його дружини красунi Мо. Майбутнiй Великий Провiдник походив зi стародавнього роду, проте в юнi i молодi роки не був аж занадто амбiтним i не виказував особливих здiбностей. Хоча даних про навчання вищих за кордонами iмперi§ я знайти не спромiгся, але багато дрiбниць вказу╓ на те, що вищу освiту отримав вiн у Францi§. Його батько, завдяки вправним дiям управляючого, добряче нажився на скасуваннi рабства, проте спроби самого молодого Чи долучитися до розповсюджених в тi часи видiв пiдпри╓мницько§ дiяльностi не були вдалими, хоча вiн i не втратив весь батькiвський статок. Все йшло до того, що середнього вiку чоловiк з вищого роду i не дуже бiдний доживатиме свого вiку у родинному палацi, або отрима╓ мiсце в парламентi, але сталася подiя, що перевернула його життя. Це була зустрiч з майбутньою дружиною, яка чи то причарувала вигiдного нареченого якимось вiдьомством, чи стався такий рiдкiсний серед вищо§ ланки суспiльства в усiх кра§нах напад великого кохання, але чоловiк зважився на крок для свого часу справдi революцiйний. В тi часи, коли навiть суспiльний iнститут зятькiвства не був чiтко закрiплений законодавчо, i лише найсмiливiшi з вищих ризикували брати в сiм"ю зайву людину навiть чоловiчо§ статi, Чи Ши вчинив, як справжня бiла ворона серед представникiв свого класу: одружився з жiнкою не просто поганського роду, але навiть без чiтко визначено§ родословно§. Про красуню Мо вiдомо було лише, що народилася вона на островi, але тривалий час перебувала на континентi, переважним чином в Логадо, набуваючи професiйного та житт╓вого досвiду. ╥§ краса, якщо довiряти портретам i чорно-бiлим фото тi╓§ доби, дiйсно могла вразити будь-кого. На зрiст вона була трохи вища за свого чоловiка, та ще останнiй був миршавий i пiдлисуватий, можливо, саме тому портретiв, де вони разом, збереглося небагато. Красуня Мо була бiлявкою, що для жiнок §§ нацi§ вже неабияка рiдкiсть, та ще й регулярно, мабуть для бiльшо§ пiкантностi, пiдфарбовувала корiнцi волосся в темний колiр, започаткувавши вiяння моди, яке i досi час вiд часу охоплю╓ блондинок усього свiту. Ще до одруження, але вже пiсля зустрiчi з власною долею, майбутнiй Великий Провiдник поновив зв"язки у вищих колах острiвно§ елiти, якими до того нехтував, купив кiлька типографiй в усiх куточках кра§ни i започаткував видавництво кiлькох газет, якi вже тодi деякi обережнi полiтастрологи називали опозицiйними. Автори друкованих органiв здебiльшого переймалися тяжкою долею представникiв всiх прошаркiв населення на тлi збагачення невеличких його груп та високих темпiв розвитку економiки. Але справжнiм поштовхом у велику полiтику стала для цi╓§ пари несподiвана зустрiч пiд час об"§зду власних ма╓ткiв. В одному з занедбаних селищ на територi§ сво╓§ латифундi§, зупинившись для заливання води в радiатор автомобiля, що тодi тiльки-но входили в моду у представникiв ла╜╜незько§ знатi, бiля криницi подружжя зустрiла стареньку бабцю. Остання пречудово пам"ятала часи рабства i одразу впiзнала свого колишнього панича, за старою звичкою вклонившися йому в ноги. Старцiвськi лахи i виснажене обличчя старенько§ розчулили серце колишнього володаря, i за його наказом старенька отримала шiстку. Реакцiя бабусi вразила обох щойно одружених i весь почт: вона впала пластом на землю i заходилася цiлувати благодiйниковi чоботи, жалiючись на клятущу волю i теперiшню занедбанiсть. Ще бiльш розчулене подружжя наказало дати зайвого четвертака. На що бабуся гукнула свою неповнолiтню онуку i запропонувала §§ панам, щоб використовували, як §м заманеться: чи то як прислужницю, чи то як молоду коханку хоч для самого пана, хоч для того з челядi, якого самий пан призначить. Не так через жалiснi почуття, як iз зацiкавленостi, молода панi особисто дала старiй срiбного ла╜╜а. Тодi бабця гучно викликнула одного зi сво§х молодших синiв i стала благати на знак вдячностi забрати хлопця, щоб той безкоштовно за самий лише харч вiдпрацьовував все життя таку панську милiсть. Тут треба зазначити, що подача милостинi, як i жебракування, до тих пiр ще не прижилися на островi. Пiсля цього випадку в головi новоспечено§ панi промайнула думка, яку полiтики могли б назвати генiяльною: якщо добра жiнка заради дрiбненько§ подачки готова позбавити вiльного майбуття сво§х дiтей та онукiв, то скiльки прибiчникiв можна зiбрати по всiй кра§нi, якщо оголосити роздачу милостинi основою державно§ бюджетно§ полiтики? Ще та доленосна зустрiч бiля криницi навiяли майбутнiм полiтичним дiячам головну тезу виборчо§ кампанi§: §§ гаслом стало запровадження так званих рабських вольностей. Всiм вiдома головна рiзниця мiж рабом i людиною вiльною: свобода раба обмежена, проте вiн i не платить за себе сам - це за нього робить хазя§н(пан, рабовласник , работорговець тощо). Чоловiк вiльний може дозволити собi рiвнiсiнько те, за що сам платитиме. Головна iдея новостворено§ полiтично§ сили полягала в тому, що можна бути формально людиною вiльною, але не платити за себе, наче тi раби, i забезпечити таке казкове життя зобов"язана держава; якщо ж вона цього не робить - це означа╓, що влада в такiй державi не ╓ справедливою, §§ потрiбно змiнювати негайно. Якщо закон суперечить справедливостi, то справедливiсть ма╓ стати над законом, або зовсiм його замiнити. Звiдки держава братиме кошти, щоб проплачувати рабськi забаганки вiльних людей - про це питати не годиться, бо тi джерела вiдомi лише вузькому колу обiзнаних державних дiячiв i розголошуватися не можуть, якщо ж дiяч таких резервiв вiднайти не спроможний - то вiн, либонь, не дуже обiзнаний i його час замiстити на посадi. Оце такого напрямку думки та ще пересипанi великою кiлькiстю доречних i не дуже метафор i майже нецензурних лайок не адресу керiвництва здебiльшого середньо§ ланки стали цiлеспрямовано розповсюджуватися у памфлетах через тi засоби масово§ iнформацi§, що були на тi часи у власностi подружжя. Виявилося, що в кра§нi, де навiть прихильникiв чистого рабства немало, бажаючих поринути в таку залежнiсть, яка формально ще буде називатися свободою не менше половини вiд всього населення. Попри заборону дiяльностi полiтичних партiй на теренах всi╓§ iмперi§, амбiтна пара згуртувала навколо себе тiсне коло сво§х прихильникiв, якi на честь очiльникiв полiтично§ сили стали йменуватися Чи-Мо-Шистами.


Прихiд §х до влади послiдував за черговим скликанням Чорного парламенту i був, як стверджують §хнi полiтичнi супротивники, спланований заздалегiдь, хоча за версi╓ю iсторикiв, яких пов"язують з чимошистською партi╓ю, то стало результатом прояву всенародного гнiву.

Пiсля звичайно§ процедури затвердження виборщиками списку призначених депутатiв, який майже не рiзнився з ре╓стром попереднього скликання, спецiальна парламентська комiсiя, як годилося в присутностi очiльникiв Колегi§ суддiв i Ради читачiв законiв, мала оголосити законодавчий орган обраним i легiтимним, коли члени комiсi§ дiзналися, що тi шанованi посадовцi, присутнiсть яких при оголошеннi результатiв волевиявлення ╓ необхiдною, не можуть дiстатися парламентсько§ будiвлi через копичення величезно§ юрби посполитого люду на майданi перед спорудою, де виборщики повиннi були лишень збиратися перед голосуванням. Невдовзi до парламентсько§ будiвлi увiйшла депутацiя пiд проводом особисто очiльника опозицi§ Чи Ши, речник якого зробив заяву, що той люд, який юрбиться на площi - то надiленi повноваженнями виборщики, якi всi демонструють один одному i партiйним функцiонерам бiлi перлини, i це, мовляв, означа╓, що чорнi перлини були вкинутi ними до демократичного глечика. Оскiльки все зiбрання Чорного парламенту разом з пiдрахунком вкинутих голосiв зазвичай вкладалося в один день, до того не було причини тримати виборщикiв пiсля здiйснення кожним з них волевиявлення, отже не було й можливостi перевiрити, чи то перед будiвлею дiйсно вповноваженi сво§ми громадами представники, чи може найманцi чимошистiв, яким розданi бiлi перлини, а ще цiлком можливо, що виборщики, проголосувавши, як завсiди годиться, потiм ще пiдрядилися до опозицiонерiв. Принаймнi, факт закупiвлi функцiонерами опозицi§ велико§ партi§ перлин за кiлька днiв перед днем зiбрання Чорного парламенту був тодi пiдтверджений документально.


Ортодокси з парламентсько§ комiсi§ наполягали на затвердженнi старого ре╓стру законотворцiв, опозицiйнi ж лiдери запропонували провести тут же вночi нове голосування за складений вже ними список депутатiв. Такого нахабства владнi представники не очiкували i наказали вискочкам iти геть i розвести по домiвках "звезений ними невiдомо звiдки гурт", погрожуючи застосувати проти натовпу полiцейськi загони, самого ж очiльника заколотникiв охоронi наказано було заарештувати. Це було великою помилкою, яка ╜рунтувалась на хибному оцiнюваннi владою ступеню свого впливу на ситуацiю, що склалася в столицi. По-перше, чимошистами заздалегiдь була проведена роз"яснювальна робота з високими полiцейськими чинами, яким було запропоновано "в жодному разi не порушувати дано§ присяги, проте не квапитися виконувати накази, якi потiм можуть визнати злочинними". Та якби вiрнi дiючому уряду пiдроздiли навiть вийшли на захист парламенту, на майданi вже згуртувалися бiльш десяти тисяч народу, i охоронцi правопорядку не уявляли собi, як можна навiть ладнати з таким сонмищем, тим бiльше ним правити. Опозицiйнi ж лiдери навпаки знали секрети керування великим скопиченням люду, особливо якщо мета дуже близька i зрозумiла, арешт шанованого пани Чи ще пiдсилив лють майданного зiбрання i конкретизував мету. Отже, тi╓§ ж ночi натовп увiрвався в будiвлю старого парламенту, де розмiстились кiлькасот очiльникiв масового заходу, iншi ж тисячi прийдешнього люду отаборилися просто на майданi. Треба вiдзначити, що пересiчнi мешканцi столицi не мали звички втручатися в з"ясування стосункiв мiж владними паничами, проте бiльш симпатизували опозицiонерам - занадто вже привабливими здавалися обiцянки справедливого перерозподiлу майна i фiнансiв, який у прокламацiях протягом кiлькох рокiв розповсюджували активiсти партi§, чинна ж влада нiкому нiчого безкоштовно не давала i навiть не обiцяла.

Не на жарт переляканий натовпу губернатор - розпорядник ще бiльше боявся гнiву бельнiбарбiйського iмператора, довiри якого не виправдав. В оточеннi небагатьох високопосадовцiв, якi залишилися йому вiрними, виникла iдея будь що очистити Трiлдогдрiб вiд непроханцiв. I, коли вже полiцiя при цьому не стала в нагодi, формальний очiльник протекторату звернувся до способу, що ним користувалися в рiзнi часи багато правителiв, владне крiсло пiд якими починало розхитуватись: вiн наказав випустити з мiсць позбавлення волi злочинцiв, ╜рунтуючись на тому, що кримiнальники завжди недолюблюють полiтичних, а отже §м нагодиться можливiсть не тiльки не досиджувати термiну, а ще й надавати стусанiв зарозумiлим вискочкам. В день наступний за скликанням Чорного парламенту величезна колона карних злочинцiв без будь-якого конвою розпочала пiший марш дорогою в напрямку столицi. Цих шибайголiв загал чимошистських очiльникiв побоювався найбiльше, проте тут проявилися смiливiсть i харизматичнiсть дружини партiйного лiдера. Слiд зауважити, що красуня Мо i до того була мало не найпотужнiшою рушiйною силою заколоту, який блискавично перетворився на переворот або революцiю: вона брала участь у всiх тодi ще та╓мних сходах прибiчникiв велико§ iде§ боротьби за справедливiсть, мала розмови з тими посадовцями, якi сво╓ю впертiстю могли завадити здiйсненню намiру заколотникiв - пiсля таких розмов сановники або переходили на бiк опозицiонерiв, або невдовзi з ними траплялася трагiчна несподiванка, i §х з почестями ховали. Революцiйно§ ночi вона оперативно пересувалася рикшею центральними районами столицi, тягаючи за собою на мотузцi трьох попiв вiд рiзних храмiв, зичнi голоси яких, немов гучномовцi, скликали пересiчний люд при╓днатися до прояву народно§ лютi. Вона перша видерлася на iмпровiзовану трибуну перед оточеним парламентом iз закликом самотужки звiльнити заарештованого злочинною владою народного лiдера - свого чоловiка. Апофеозом §§ революцiйно§ дiяльностi стала мить, коли тендiтна жiночка вийшла перед юрбою здоровезних бевзiв i за кiлька хвилин розмови переконала §х пристати до тимчасових мешканцiв майдану. I, хоча полiтичнi супротивники наводили беззаперечнi докази попереднiх перемовин з кримiнальними авторитетами ще в тюрмах i колонiях, ефект вiд такого масового переагiтування не ставав меншим, особливо в очах прибiчникiв. Iсторiя визна╓, що ця доленосна зустрiч започаткувала в кра§нi суспiльний iнститут кримiнального висуванства. Величезна на всю стiну картина олi╓ю "Красуня Мо наверта╓ крисуванцiв" дотепер прикраша╓ хол головного художнього музею столицi i ╓ шедевром монументального живопису.

На третiй день протистояння номiнальна вже на той час влада вирiшила пiти на поступки i розпочала перемовини з революцiонерами за посередництва Та╓много Радника i ще кiлькох офiцерiв iмперсько§ Та╓мно§ Полiцi§, якi термiново прибули на острiв. Полiтичний компромiс полягав у наступному: повноваження старого складу парламенту подовжувалися, проте не на десять, а на п"ять рокiв, посаду ж губернатора-розпорядника без обговорення посiдав лiдер революцiонерiв Чи Ши. Це дало дослiдникам пiдстави казати, що майданний переворот був здiйснений не з метою вiдновлення реальних результатiв волевиявлення, а лише задля приведення до влади певних осiб. Але дослiдження були здiйсненi лише за кiлька десятилiть, коли чимошисти перестали вже бути владною партi╓ю. Тодi ж, пiсля перевороту або революцi§(iсторики, заангажованi рiзними полiтичними силами, дотепер не можуть зiйтися на ╓динiй назвi тих подiй), нiхто не переймався питанням, чи ╓ послiдовнiсть у вимогах та дiях заколотникiв, тим бiльше нiкого не здивувало зосередження всiх повноважень в руках очiльника тепер вже владно§ партi§. Дружина ж його весь час його правлiння перебувала поруч, i за даними деяких дослiдникiв, мала такий вплив на свого чоловiка i високопосадовцiв в його оточеннi, що фактично керувала територi╓ю до сво╓§ несподiвано§ передчасно§ смертi. Невеличка проблема виникла з розташуванням законодавчого органу: перебування великих мас поганi в стiнах старо§ будiвлi багато депутатiв, що були з вищих родiв, вважали наругою i майже святотатством, вiдмовляючись заходити в зачумлений зал засiдань, до того ж там дiйсно було переламано чимало меблiв та аксесуарiв i дуже смердiло. Тому Парламент оперативно був переведений до найближчо§ i близько§ за розмiром будiвлi - так припало, що то була щойно збудована i ще не використана за призначенням споруда для масових театральних та циркових видовищ. Панотцi правильного патрiархату висвятили нову будiвлю, а полотняний купол згодом замiнили на кришталевий, тож законодавча дiяльнiсть досi твориться в цирку, старий же парламент чимошисти забрали пiд свiй центральний провiд.

Деякi незручностi були у ново§ влади з розвезенням майданникiв i крисуванцiв по домiвках. Спочатку спробували видати кожному з них про§знi кошти, проте та частина революцiонерiв, яким §хати не було куди, брали грошi, а на ранок з"являлися вже без них але з тяжким перегаром на мiсце буремних подiй i, показуючи всiм посвiдчення учасника революцi§, вимагали продовження свята демократi§. Через мiсяць такого iснування було схвалено поселити геро§в у вiддалених на той час районах столицi(тепер це в межах другого кiльця) на квартирування до мiсцевих помешканцiв. Рiшення таке було справедливим для всiх, окрiм самих квартирних хазя§в, проте §хньо§ думки нiхто не питався, коли треба було забезпечити необхiдним геро§в революцi§. До речi, гасла "Справедливiсть понад законнiсть" чимошисти не зреклися i при владi i першим указом нового губернатора-розпорядника було обнулiння всiх несправедливих боргiв, що виникли внаслiдок бурхливого розвитку дикого капiталiзму. Цiлком зрозумiло, що в такiй кра§нi, як Ла╜╜не╜╜, жоден представник поганi в будь-якi часи не наважився б оскаржувати сво§ борги перед вищими, навiть борги несправедливi. Проте право таке всi прошарки суспiльства отримали, i хто не спромiгся це право реалiзувати - то вже не провина влади. В той же час тi з вищих, хто мав велику заборгованiсть перед банками, продавцями автiвок, ювелiрними салонами, бакалiйниками а також перед челяддю по заробiтнiй платнi часу не гаяли i вийшли зi сво╓§ фiнансово§ скрути з честю i гiднiстю, §хнi ж контрагенти переклали недоотриманi кошти на бiднiших сво§х клi╓нтiв - всi, окрiм прислуги, яка не спромоглася знайти слабшого за себе суб"╓кта економiчних стосункiв в сво╓му оточеннi. Вагомим внеском в розвиток суспiльства стало скасування народним урядом смертно§ кари, i хоча стосувався закон лише вищих i найродовитiших з владно§ поганi - це без сумнiву був крок вперед в суспiльних вiдношеннях. Обiцянку не стягувати з бiдолашних домовласникiв комiрного спробували виконати, пiдселивши бiднiших людей в пiдцентрованi на той час райони столицi i iнших великих мiст. Бiднота повинна була за право проживання в привiлейованих районах безкоштовно виконувати обов"язки обслуги. Та, з невiдомого дива, всi пiдселенцi були середньо§ i низово§ ланки партiйними функцiонерами, i копiтка партiйна праця на благо батькiвщини не залишала цьому поважному людовi часу розпорошуватися на побутовi дрiбницi. Вiдтак колишнi власники окремого(а вiдтепер комунального) житла замiсть безкоштовно§ прислуги отримали новоспечених господарiв. Цiлком зрозумiло, ущiльнення обiйшло апартаменти вищих.

Першi чотири роки володарювання справедливо§ партi§ чимошистiв бiльш не вiдзначилися нiчим революцiйним, окрiм постiйно§ пропогандистьско§ роботи, що §§ виконували державнi люди, агiтуючи повсякчас за правлячу партiю i наголошуючи на генiальностi нового лiдера i особливо його дружини. Перечитавши кiлькадесят публiчних виступiв державникiв рiзного рiвня, я вже почав був сумнiватися в розумових здiбностях владно§ пари, аж так це скидалося на тамування комплексу вiдсталостi iнтелекту. Адже всiм давно вiдомо: чим бiльша частина королiвсько§ дупи проблиску╓ крiзь мантiю, тим гучнiше нахвалюють царедворцi його нове розкiшне вбрання. Все роз"яснив секретний документ, виданий полiтрадою партi§, де регламентувалася кiлькiсть схвальних вiдгукiв про вождя i його супутницю, наприклад протягом промови згадувань про §хню генiальнiсть повинно було з"явитися не менш п"яти - i це лише задля створення сприятливо§ суспiльно§ думки i покращання iмiджу. Вiнценосне подружжя щодня здiйснювало пiшу прогулянку центром столицi, нарочито пiдкреслюючи свою демократичнiсть, також демонструючи тим iз городян, кого пропускала полiцiя, скромнiсть свого вбрання. Таким чином владна партiя готувалася зустрiти скликання позачергового Чорного парламенту i забезпечити собi всенародну любов - адже кому, як не чимошистам було знати, як важливо заручитися пiдтримкою суспiльно§ думки в демократичнiй державi. Та щоб бути впевненими в результатах виборiв, потрiбно точно знати i контролювати думку кожного громадянина. Соцiологiчнi опитування в державах такого типу нiчого не вартi, бо наперед покажуть стовiдсотковий рейтинг влади, i це лише через боягузливiсть респондентiв. Тортури, що §х був пропонував автор "Правдиво§ книги" теж не дають об"╓ктивно§ iнформацi§, а лише ту, яку бажа╓ отримати кат. I лише в станi сп"янiння - алкогольного або наркотичного - людина розв"язу╓ язика i меле те, що в тверезому станi дума╓. Тому секретний вiддiлок полiцi§ почав провадити так званi опiйнi опитування. Полягали вони в наступному: в курильнях або в шинках фiлером обирався чоловiк, який пiд впливом наркотичних речовин чи то алкоголю вже починав був втрачати над собою контроль, але ще мiг промовляти фрази i коротенько вiдповiдати на запитання. З таким зав"язувалася дружня розмова, в якiй нiби ненавмисно заходилося про ставлення напiвсвiдомого респондента до влади взагалi, до владного подружжя, до правлячо§ та опозицiйно§ партiй i ще багато запитань, що §х загалом можна охарактеризувати як провокацiйнi. З опiйних опитувань бiльш нiж трьох тисяч людей в рiзних вiддалинах острова i в столицi представники правлячо§ партi§ отримали не надто втiшну для себе iнформацiю. Всi посполитi, кому пощастило спiлкуватися таким чином з людьми державно§ служби, сходилися в одному: дiла полiтичнi §х зовсiм на обходять, тих же що перебувають при владi, порiвнювали вони з собачими зграями, що i в тi часи можна було зустрiти в мiстах i передмiстях: можна вподобати якогось пса чи суку, а можливо i весь гурт, можна §х пiдгодовувати, закладатися на чиюсь перемогу з iншими людьми в разi виникнення собачо§ сварки, але боронь боже втручатися в §хню мiжсобiйку: обидвi особнi або навiть згра§ накинуться на тебе з тим, щоб загризти на смерть. Полiтична пасивнiсть суспiльства була ╓диним, що на той час об"╓днувало нацiю. Проте як спостерiгачi процесiв, що кояться, пересiчний люд був активний, неначе вболiвальники на стадiонi, при чому розкол був приблизно навпiл. Половина вiд загально§ кiлькостi опитаних дiйсно були в захватi вiд дiючо§ влади, особливо вiд дружини партiйного лiдера, вважаючи §§ не тiльки красунею i мужньою жiнкою, а ╓диним гiдним любовi об"╓ктом на всьому островi. Представники ж iншо§ половини опитаного люду самого очiльника протекторату мали за нiчого не вартого пiдкаблучника, його ж половину вiдверто ненавидiли, називаючи фарбованою курвою, логадiйською пiдстилкою, пiдгебованою паскудою та ще багатьма такими словами, що я навiть не ризикнув би довести §х до шановних читачiв друком. Кажуть, що саме факт неповаги до дружини найбiльш за все спонукав партiйного лiдера до дiй дуже рiшучих i за висновками частини iсторикiв не завжди адекватних i вже точно аж нiяк не людських. Всi дослiдники сходяться на тому, що саме пiсля першого опiйного опитування скiнчився той перiод, що його називають романтичним, або м"яким чимошизмом i розпочався перiод соцiал-збиралiзму: вся нацiя повинна була згуртуватися пiд проводом сво§х лiдерiв навколо правлячо§ партi§ заради здiйснення вiковiчно§ мрi§ всiх народiв свiту - отримання рабських вольностей. Досвiд показав, що без заходiв жорстких вони недосяжнi. У зверненнi до нацi§ партiя розкрила очi нетямущому народовi, що для повно§ перемоги великих iдей недостатньо одномоментно здiйснити переворот, навiть такий блискавичний, який вдався кiлька рокiв тому чимошистам. Омрiянi вольностi треба виборювати щодня i щогодини, тому нова партiйна стратегiя отримала назву перманентно§ боротьби за справедливiсть, остання ж поляга╓ в наданнi рабських вольностей кожному гiдному громадянину республiки. Боротьба за справедливiсть буде тим жорсткiша, чим ближче населення до мети, i це було обумовлено, як запевняв партiйний лiдер, наявнiстю серед острiв"ян невдоволених соцiальним переустро╓м кра§ни, так званих протинасiв, якi, не розумiючи iсторичного моменту i твердо§ партiйно§ лiнi§, в усякий спосiб намагаються стати на перешкодi суцiльному пануванню iсторично§ справедливостi i насмiлюються вимагати у людей достойних оплати спожитих гiдниками товарiв чи послуг. У промовi, як i в жодному документi, оприлюдненому по тому, не було дано анi соцiального, анi полiтичного портрета як самого протинаса, так i людини гiдно§, яка повинна споживати всi надбання цивiлiзацi§ безоплатно, одна лише цифра фiгуру╓ в тогочаснiй пропагандi: протинасiв в суспiльствi рiвно половина вiд кiлькостi полiтично i суспiльно активного населення. На запитання надокучливих репортерiв очiльник партi§ вiдповiв коротко: "Хто в цiй кра§нi проти нас - вирiшуватиме наш iдеологiчний провiд". Супротивники чимошистiв вже пiсля переходу останнiх в опозицiю пов"язували роздво╓ну селекцiю громадян з результатами опiйних опитувань, якi, до речi протягом всього наступного десятирiччя(тобто панування чимошистьсько§ партi§), провадились щороку i свiдчили про незмiннiсть суспiльно§ думки, хоча всi тверезi волевиявлення показували одностайну пiдтримку всiм народом iдей вищо§ справедливостi. Деякi недоброзичливцi з числа полiтичних супротивникiв, вiдкидаючи новаторство iдеологi§ збиралiзму, намагаються довести, що чимошисти просто використали давнiшню iдею бельнiбарбiйських полiтастрологiв, розширивши ре╓стр привладнено§ поганi в сучасному для них виглядi iз десяти до п"ятдесяти вiдсоткiв. Але бiльшiсть дослiдникiв вбача╓ генiальнiсть партiйних iдеологiв саме в тому, що вiдтепер нiхто з посполитого люду чiтко не знав, чи належить вiн до люду гiдного i ма╓ отримувати те, чого прагне (а прагнули на той час гiдники не платити за те, що спожили), чи прошарку протинасiв, який повинен забезпечувати гiдним членам суспiльства рабськi вольностi. Збереження iнтриги надавало кожнiй людинi надiю, а страх бути оголошеним серед ворогiв вищо§ справедливостi - сумлiння у повсякденнiй працi. Те, що нелюди-протинаси ╓ по всiх усюдах стало зрозумiло пiсля замаху на вiнценосну пару пiд час традицiйно§ денно§ прогулянки центром мiста. Попри сувору перевiрку, одному вражинi вдалося таки пронести в халявi чобота вибухiвку i спробувати позбавити нацiю §§ душi, серця i партiйного лiдера. На щастя якiсть тротилово§ шашки виявилася занизькою, вибух викликав потужне задимлення i зiпсував хiба що вишукану сукню красунi Мо i рейтузи §§ високородного чоловiка. Але ввечерi того ж дня партiйний лiдер звернувся до нацi§ з полум"яною промовою, в якiй зазначив, що вiдтепер в кра§нi iсну╓ лише двi партi§: чимошисти - партiя виборювачiв прав всього гiдного народу i протинаси - партiя його та╓мних але запеклих ворогiв. Треба наголосити, що замах стався за тиждень до визначено§ дати позачергового зiбрання Чорного Парламенту, тому влада була просто зобов"язана здiйснити заходи щодо пiдтримки суспiльного порядку в столицi. Кiлькiсть вишикуваних по iсторичному центру мiста правоохоронцiв, серед яких переважали крисуванцi, в рази перевищувала число зiбраних з усi╓§ кра§ни виборщикiв, яким замiсть списку парламентарiв запропонували затвердити посаду Великого Провiдника нацi§ та диктаторськi повноваження для очiльника правлячо§ партi§ пана Чи Ши, а також закрiпити за його дружиною по житт╓во статус душi i серця нацi§ iз забороною наперед довiку будь-якiй особi чоловiчо§ чи жiночо§ статi носити це почесне звання. Постiйний парламент вiдтепер призначався особисто Великим Провiдником i мiг бути розiгнаним будь-яко§ митi.

Законодавчо вводилася обов"язкова для використання символiка, яку мали вважати офiцiйним гербом автономi§. Партiйне керiвництво вабило стародавн╓ iндiйське зображення сонця, але цей символ вже використовувався на той час iншим режимом збиралiстського типу. Розумники-витiвники з партiйного керiвництва не розгубилися, роздiливши геометричну фiгуру на чотири рiвнi прямокутнi частини i склавши зовсiм по-новому: в результатi вийшла та ж сама свастика, трохи лишень перекручена.

Зображення увiнчував такий значок ^, що символiзував керiвництво партiйно§ верхiвки.

Пiд ним мiстилися рiвновiдсталенi елементи < >, якi вказували на ╓днiсть вищих представникiв кланiв i виконавчо§ влади.

Нижче розмiщувався значок V , що означав пересiчних громадян острова, так би мовити базис.

Все це було зведено докупи у формi правильного ромба iз розривами в кутах i мало символiзувати ╓днiсть всього населення в боротьбi за рабськi вольностi.

Архiв також мiстить текст партiйного гiмну, написаний наближеним до вiнценосно§ пари поетом. Не маючи природних здiбностей до вiршування, я не насмiлюся перекладати цей римований шедевр, а наведу лише вiдтворений комп"ютером пiдрядник.


Тремти, клятий протинасе, ми йдемо по тебе!


Ти нап"яв собi на носа склянi окуляри, щоб читати шкiдливi книжки

Менi ж наука не потрiбна

Бо мо§ мозки в головi найрозумнiшого чоловiка в свiтi

Начувайся, зухвалий протинасе, ми йдемо по тебе!


Ти ходиш молитися до сво§х дурноверхих храмiв

Менi ж духовнiсть не потрiбна

Бо мо╓ серце i моя душа в грудях найчарiвнiшо§ жiнки у всесвiтi

Стережися, пихатий протинасе, ми йдемо по тебе!


В тво§х яслах реми╜ають воли, на тво╓му полi зроста╓ рис

Менi ж багатство не потрiбне

Бо велика партiя дбатиме про мене, допоки я боротимусь за справедливiсть

Жахайся, жадiбний протинасе, ми йдемо по тебе!


Тво╓ iм"я знане в свiтi, тебе шанують на батькiвщинi

Мо╓ iм"я вiдомо лише мо§й дружинi

Та ми зiбралися всi до" дного гурту i тиця╓мо тобi пiд носа величезну дулю

I один iз мiльярдiв пальцiв, вплетених в цю магiчну фiгуру - це я

I хоча мо╓ iм"я досi невiдоме нiкому, окрiм мо╓§ дружини,

Я щасливий вже тим, що ми прийшли по тебе, жалюгiдний протинасе!


Введення партiйно§ а рiвно й державно§ символiки також було винесено на розгляд Чорного парламенту.

Процедура волевиявлення здiйснювалася традицiйним вкиданням перлини бiлого або чорного кольору до демократичного глека, пропозицi§ були пiдтриманi одностайно, ╓дине, що навiювало сумнiви - було значне зростання цiни на перли чорного кольору на трiлдогдрiбськiй бiржi. Зазвичай пiсля волевиявлення виборщики сво§ чорнi перлини одразу продавали, що за законами ринку вело до §хнього здешевлення. Натяки на те, що перед голосуванням чорним парламентарям було видано по двi перлини бiлого кольору прихильники чимошистiв досi спростовують i називають провокативними iнсинуацiями. Прагматичнi дослiдники пояснюють невихiд велико§ кiлькостi чорних перлiв на роздрiбний ринок i внаслiдок цього пiдвищення бiржово§ цiни тим, що всi виборщики зберiгали перламутровi зерна, передбачаючи в майбутньому суворi полiтичнi чистки, показавши ж збережену з часiв голосування чорну перлину, сподiвалися довести представникам влади, що вони не ╓ протинасами.

З цих самих часiв зроста╓ роль полiцi§ в боротьбi за справедливiсть. Очолювати такий важливий для панування демократi§ орган можна було доручити лише наперед вiдданому однопартiйцю. Таким обрали юнака(на час призначення йому не минуло й вiсiмнадцяти рокiв) з дуже шанованого роду, який не лише перейнявся iдеями виборювання рабських вольностей для гiдного люду, а ще й за свiдченнями обiзнаних осiб iз владно§ верхiвки був до нестями безнадiйно закоханий у дружину свого вождя - цi два почуття(вiрнiсть iдеалам i любов), на думку вiнценосно§ пари унеможливлювали ймовiрнiсть будь-яких пiдступiв з його боку. Вступаючи на посаду ще столичного полiцмейстера, вiн урочисто заприсягнувся партi§ i особисто §§ лiдерами боротися за вищу справедливiсть до останнього i в разi потреби розкуркулити куркулiв, розбагатити багатi§в i розбуржу§ти буржу§в - всiх, на кого вказуватиме партiя. Майже одразу пiсля доленосного волевиявлення молодиковi трапилася нагода дiлом довести свою вiдданiсть великiй справi боротьби за людське щастя. Отримавши безмежну владу над кра§ною, радикальне крило правлячо§ партi§ переконало §§ очiльника, що значно пришвидшити остаточну перемогу справедливостi можна, використавши споконвiчний iнструмент революцiонерiв всiх часiв - конфiскацiю майна. Примусити протинасiв працювати на гiдникiв безоплатно - iдея дiйсно приваблива, i втiлювати §§ в життя, поза сумнiвом, потрiбно, але то мають бути плани на стратегiчну перспективу. Втiм ╓ такi ласi шматки нацiонального надбання, що тимчасово зосередженi в руках приватних, якi можна одномоментно, оголосивши власника протинасом, або зробити державними, або передати людям гiдним. До того ж пересiчний люд багатi§в споконвiку ненавидить, отже популярнiсть владно§ партi§ зростатиме. Першим об"╓ктом конфiскацi§ повинно було стати майно найбагатшого промисловця i Володаря будiвельно§ компанi§, який мав дуже вдалий бiзнес до революцi§ i не збiднiв протягом п"яти рокiв м"якого чимошизма. Цей олiгарх i забудовник був iз привладненого, але дуже шанованого роду(конфiсковувати майно у вищих не наважилися б навiть найзапеклiшi революцiонери). Пiсля кiлькох тижнiв обкурювання суспiльно§ думки партiйною пресою(а iншо§ на той час на всьому островi не залишилося), де автори газетних статей в усiх негараздах суспiльного життя звинувачували олiгархiю, в недоступностi житла для пересiчного люду - забудовникiв, а ще обiзнанi особи свiдчили, що всi олiгархи в мiцнi алкогольнi напо§ додають для пiкантностi смаку кров немовлят. Спецiалiзований пiдроздiл полiцi§ пiд орудою на тодi ще трiлдогдрiбського полiцмейстера, маючи вiдповiдний ордер i постанову суду, вдерся до будинку багатiя з метою описати майно. Оскiльки протинаси перебували i в лавах правоохоронцiв, самого домовласника на момент обшуку вже й слiд прохолов, не було знайдено також анi цiнних паперiв, анi коштовностей, але все, що мало бодай якусь цiннiсть в законному порядку з ма╓тку було винесено, весь конфiскат до останньо§ срiбно§ ложечки перемiстився в спецiальне примiщення при державнiй скарбницi. З самим же на той час ще юним очiльником полiцi§ стався прикрий випадок, що спричинив на думку багатьох об"╓ктивних дослiдникiв хвилю необ╜рунтованих наклепiв на перспективного висуванця, головний з яких полягав у тому, що юнак, мовляв, стражда╓ на алкогольну залежнiсть. Це не було правдою, серед дiтей владно§ верхiвки в тi часи популярними були здебiльшого курильний опiум та новомоднiй кока§н. Рiч у тiм, що, перейнявшись партiйною агiтацi╓ю, посадовець в однiй iз розкiшних кiмнат багатющого протинаса здибав бар iз алкогольними напоями з усього свiту i просто мусив особисто перевiрити це пiйло на наявнiсть в ньому людсько§ кровi. В барi мiстилось так багато рiзновидiв продукцi§ iз високим вмiстом етанолу, що надiлений повноваженнями хлопець, навiть скуштувавши по однiй порцi§ з кожно§ пляшки, налигався до втрати людсько§ подоби. Вiрнi пiдлеглi донесли свого очiльника до застеленого лiжка колишнього господаря будинку, яке молодик, не контролюючи себе увi снi, запаскудив всiма фiзiологiчно можливими способами. Такими сво§ми дiями вiн, згiдно мiсцевого укладу, на смерть образив власника лiжка, i лише родова нерiвнiсть(нагадаю, юний посадовець був iз вищого роду, а репресований - iз привладненого) врятувала його вiд неминучо§ i скоро§ розправи. Партiйне керiвництво теж не схвалювало аморально§ поведiнки сво§х призначенцiв, але вмiння пробачати соратникам дрiбну людську слабкiсть вирiзня╓ мудрих полiтикiв, тому оголосивши партiйну догану, молодого чоловiка все ж таки пiдвищили, призначивши на посаду полiцейського мiнiстра. Втiм спроба неприхованого розбагачення викликала незадоволення двох впливових сил, iгнорувати якi не мiг навiть уряд iз надповноваженнями. Першими незадоволення виказали очiльники кланiв: на той час фiнансовi зв"язки на островi були настiльки переплетенi i заплутанi, що навiть досвiдчений бухгалтер не мiг розрiзнити, чи належать вищим через мережу афiлiйованих компанiй та пiдставних осiб майно або кошти, а на майновi права вищих зазiхати було зась, тим бiльше острiв"яни вже знали про сумний досвiд кра§ни, де споконвiчну усталену i╓рархiю спробували були зруйнувати шляхом соцiально§ революцi§. Також вiдкритого розбагачення не схвалювала iмперiя: адже острiв все ще був пiд §§ протекторатом, до того ж реальний вплив на економiчне життя убратервлено§ колись територi§ хоч i зменшився, але не зник зовсiм. Тож в автономi§ необхiдною, хоча i не достатньою умовою збагачення особи була вiдсутнiсть претензiй до новоспеченого олiгарха з боку метрополi§, iнтереси яко§ могли бути скривдженi безглуздими тотальними конфiскацiями. Розбагачений олiгарх знайшов полiтичний прихисток в Логадо, де служив переписувачем в ре╓стратурi земельного департаменту всi роки перебування чимошистiв при владi.

Iз метрополi╓ю домовилися узгоджувати всi наступнi розбагачення через апарат Та╓много Радника, посадовi повноваження якого були на тодi зависокими, теоретично ще навiть було можливе введення прямого iмператорського правлiння. За те дипломатiя домоглася послаблення протокольних процедур: традицiя ще зберiгала зобов"язання губернатора пiд час зустрiчi з Бельнiбарбiйським iмператором вилизувати останньому весь чобiт включно iз пiдошвою - при чимошистах стало достатнiм нiжно доторкнутися вустами до кiнчика iмператорського чобота, i §хнi послiдовники дотепер цим пишаються. Посада очiльника протекторату стала називатися "провiдник-розпорядник", проте вiн i надалi носив чин молодшого офiцера iмперсько§ Та╓мно§ полiцi§ i формально пiдпорядковувався Та╓мному Радниковi.

Клани мiсцевих вищих погодились на наступнi умови угоди з владою полiтичною: всi власники великих статкiв зобов"язалися сплачувати фiксований вiдсоток податку на прибуток, у вiдповiдь на це влада не торкатиметься сталих економiчних зв"язкiв мiж великими корпорацiями. Також вiдповiдальнiсть за тих представникiв вищих родiв, що пiшли в велику полiтику вiдтепер несла партiя, а не клан. Це не означало повне припинення зв"язкiв високих посадовцiв з родинами, проте знiмало необхiднiсть кревно§ помсти за тих партiйних представникiв кланiв, що пiшли проти чинно§ влади. Але i влада взяла за обов"язок не обмежувати вольностi тих вищих, хто полiтикою не займа╓ться.

Реалi§ спiвiснування усталеного економiчного укладу iз новiтньою iдеологi╓ю здiйснювалися наступним чином. Антиолiгархiчна риторика з вуст очiльникiв владно§ партi§ не припинялася, найуживанiшим стало гасла, що заради справедливостi народна влада мусить "пiдтопити жирок олiгархам". Цей вислiв не був вигаданий чимошистами, оскiльки "пiдтоплення жирку" - це один iз рiзновидiв тортур, описаний ще в "Правдивiй книзi" Великим бельнiбарбiйським iмператором: до товстезного дерев"яного стовбура прив"язу╓ться людина, пiд нею розклада╓ться вогнище, стовбур крутять пiдлеглi ката, i людина повiльно пiдсмажу╓ться, немов порося на шампурi. Звiсно, проти шанованих на островi людей уряд застосовувати такi нелюдськi методи не збирався, пiдтоплення жирку полягало в стягуваннi визначених законами податкiв, у разi сплати яких багатiя оголошували корисним олiгархом , i до нього уряд не мав претензiй. Тим з магнатiв, хто входив до полiтради владно§ партi§, партiйнi внески зараховувалися, як податки, також §х стосувалася система податкового кредитування, тим же, хто партiйних посад не обiймав треба було сплатити все в державну скарбницю та ще й вчасно.

Закон, який забороняв смертну кару для вищих i найпривладненiших iз поганi не було скасовано, проте серед тих представникiв шанованих суспiльством прошаркiв, що вдалися до активно§ полiтично§ дiяльностi - здебiльшого у владнiй партi§ - сутт╓во почастiшали випадки самогубств. Найдивнiшою здавалася спостерiгачам та обставина, що кожний, хто ко§в су§цид, спромiгся поцiлити собi в голову з револьвера двiчi. В iнших кра§нах такi дивнi обставини викликали б цiлу низку непотрiбних запитань, та на островi Ла╜╜не╜╜ до пояснення цього незвичного явища керiвництво кра§ни пiдiйшло з науково§ точки зору. Той самий полiцейський мiнiстр, що вiдзначився ще на початку радикального соцiал-збиралiзма, видав друком монографiю, яку стали вважати науковим напрацюванням i в галузi медицини i в галузi юриспруденцi§. На базi низки дослiджень вiн довiв, що людина з дiйсно сталевою волею(а саме такi йдуть у полiтику), якщо вже зважилася накласти на себе руки, спроможна довести цю благородну справу до кiнця за будь-яких обставин, тож, зiбравши в кулак всю свою мужнiсть, такий чоловiк здатен, попри нелюдський бiль, здiйснити другий пострiл, хоч би був уже непритомний.

Нiколи ще державна скарбниця не наповнювалася так швидко, але нiколи з такою швидкiстю i не розпорошувалася. Надання пересiчному люду рабських вольностей потребувало неабияких коштiв. По-перше провадилася регулярна щомiсячна роздача милостинi, яко§ на всiх не ставало, тож уряд пiшов на те, щоб на початку поточного мiсяця грошовi виплати отримували представники яко§сь однi╓§ професi§. Цiкаво, що коли подивитися платiжнi вiдомостi виплат матерiально§ допомоги в тi роки, можна спостерiгати велику кiлькiсть однакових iмен та прiзвищ серед представникiв i торгiвцiв, i шевцiв, i пекарiв. i кравцiв, i стряпчих, i канцеляристiв - саме таким категорiям в рiзнi мiсяцi роздавалася милостиня. Цiлком вiрогiдно, що дотримувачi були повними тезками. Ще справедливий уряд не забув сво╓§ обiцянки про роздачу безкоштовного житла. Для поганi найнижчо§ потрiбно було збудувати багато житлових будинкiв за обмеженi кошти, тому заощаджували на чому могли. Капiтальнi стiни в таких будинках завтовшки в чотири пальцi, а некапiтальнi зробленi з товстого картону. Норма забезпечення загальною площею при заселеннi в такi апартаменти була розрахована урядовцями i складала п"ять квадратних ярдiв на людину. Сходини мiж поверхами такими вузькими, що у випадку, коли всерединi квартири вмирала людина, головним завданням родичiв було згорнути небiжчика в колесо, прив"язавши голову до нiг мотузкою, поки тiло не заклякло - в iншому випадку мертвяка довелося б спускати на мотузцi через вiкно. Пiдряд на будiвництво таких домiвок зазвичай отримували кориснi олiгархи з правлячо§ партi§, i це мало сво§ резони, бо такого багатiя могли контролювати i державнi i партiйнi органи. Але спецiальний закон тодi вже забороняв знижувати житт╓вий рiвень представникiв вищих класiв за рахунок пiдвищення житт╓вого рiвня нижчих - а отже задля збереження вищо§ справедливостi, якщо певна кiлькiсть родин iз чернi отримувала безкоштовне житло, збiльшуючи тим самим статок кожно§ сiм"§ в рази(нерухомiсть i тодi високо цiнувалася на островi), то така сама кiлькiсть сiмей вищих мала право пiдвищити сво╓ надбання в стiльки ж разiв за рахунок безоплатно надано§ нерухомостi. Зведенi для високодостойникiв в iсторичному центрi столицi будинки i зараз вражають як шедеври архiтектури.

Фiнансування соцiальних програм сутт╓во пiдточувало державний бюджет, i зарадити цьому можна було двома способами: бiльше збирати коштiв, або менше §х витрачати,вiдмовлятися ж вiд останнього партiя вважала недоцiльним. Оскiльки джерела поповнення держскарбницi оподаткуванням великих корпорацiй мали певнi межi, було прийняте полiтичне рiшення збiльшити навантаження на дрiбний i середнiй бiзнес. Щодо останнього, кожне збiльшення фiнансового тиску повинно було узгоджуватися з кланами - чи бува не ╓ суб"╓кт уваги митарей частиною корпорацi§, що належить корисним олiгархам. Дрiбних же торгiвцiв можна було оподатковувати без обмежень. Справедливий уряд використав введенi ще iмператором i наразi призабутi закони, що надавали адмiнiстрацi§ право вiдчуження майна пересiчних громадян. Приватну власнiсть не скасували взагалi, але вона почала обтяжувати суб"╓кта хазяйнування: кожно§ митi на цiлком законних пiдставах до власника дрiбного пiдпри╓мства або торговельно§ точки могли завiтати комiсари з судовим рiшенням про або повне вилучення його власностi, або накладання таких штрафiв, для вiдшкодування яких пiдпри╓мець мав би безоплатно вiдпрацьовувати не одне життя. Бiльшiсть подiбних проблем, звiсно, обходили тих пiдпри╓мцiв, якi завчасно вступили до правлячо§ партi§: §хнi партвнески зазвичай не перекривали валового доходу §хньо§ ж фiрми. Але найважчий тягар несли селяни: §х можна було скубти досхочу, навiть не добiгаючи послуг судiв: для сiльсько§ мiсцевостi передвиборче гасло чимошистiв "Справедливiсть понад законнiсть" було iмплементоване наступним чином: "Якщо дво╓ шанованих в суспiльствi людей досягнуть згоди, що третя людина, хай навiть не менш шанована, отримала сво╓ надбання у несправедливий спосiб, майно цi╓§ особи може бути вiдчужене на користь держави з урахуванням iнтересiв двох перших осiб". Ця постанова уряду, легiтимiзована одностайною пiдтримкою призначеного парламенту, значно полегшала вiдповiдним органам збирання продовольчого податку. Крисуванцiв, якi вже засидiлись в сво§х столичних комуналках без дiла(бо в полiцi§ вакансiй на всiх не ставало), заслали комiсарами у найвiддаленiшi сiльськогосподарськi райони кра§ни, де вони, зiбравши навколо себе представникiв мiсцево§ несправедливо ображено§ куркуляками бiдноти (так званих ахтiмалiв) заходилися розбагачувати тих, за кого Логадо напевно не вступилося б. У разi спротиву заможного ╜аздiвства ахтiмалам все село вносилося до так званого чорного списку, i в ньому розкуркуленням переймалися вже спецпiдроздiли полiцi§, на фiнансування яких в тому числi i збиралися податки. Кiлька прецедентiв iз розкуркулення спецпiдроздiлами, очiльники яких принцип "пiдтоплення жирку" втiлювали в життя без метафор, прохолонули голови борцiв за свою власнiсть, тим бiльше ахтiмали не вигрiбали останнього, вважаючи головним сво§м завданням поборсатися у скринях колись заможних односельцiв. Слiд зазначити, що справедливе управлiння сiльським господарством острова хоч i увiгнало його в страшний занепад, але до голоду не призвело, i за це, враховуючи сумний досвiд попереднiх поколiнь, селяни цiй владi були вдячнi.

Що ж до мiст, серед мешканцiв яких переважно й розподiлялися рабськi вольностi, то там регулярно провадилися чистки з метою визначення прихованих протинасiв i вигнання §х в сiльську мiсцевiсть, або фiзичного знищення(вiдповiдно до полiтично§ доцiльностi). Всiх, хто мешкав у великих мiстах без вiдповiдного дозволу i ре╓страцi§ оголошували протинасами автоматично. Полiтрадою чимошистсько§ партi§ були данi настанови на мiсця з метою згуртування молодi навколо iде§ вищо§ справедливостi створювати загони так званих лизунiв, до яких приймалися пiдлiтки вiд дванадцяти(а в окремих мiсцевостях i в деякi перiоди з десяти) рокiв. Завданням об"╓днань було виявляти i карати тих протинасiв, що до пори маскуються пiд чесних гiдникiв. Над гуртом iз двадцяти лизунiв стояв призначенець iз крисуванцiв вiком вiд шiстнадцяти до двадцяти рокiв, який прозивався наймолодшим провiдником. Саме йому новонаверненi лизуни повиннi були присягатися в той спосiб, що я вже описував на початку мо§х нотаток, вилизуючи дорiжку в лiсi на галявинi. Девiзом лизунiв було гасло:

"Мiй найвищий провiдник - наймолодший провiдник".

Великого Провiдника належало лише обожнювати, вивчати напам"ять, писати вугiллям на парканах i цитувати висловлювання самого i високорозумно§ його дружини. Всi ж органiзацiйнi i навiть побутовi моменти пiдлiтки мали узгоджувати з провiдником наймолодшим. Дисциплiна в загонi, куди входили iнодi i дiти найвищих посадовцiв, була сталевою. Вигнанцевi iз загону, якщо траплялася така прикрiсть, краще було самому накласти на себе руки, адже вiн ставав чужинцем серед усiх сво§х однолiткiв. Зiбрання i зведення вiдомостей про всiх мешканцiв свого будинку, включаючи власних батькiв, входило в обов"язки молодо§ партiйно§ порослi, але в iсторiю держави вони увiйшли переважним чином як iнструмент розправи з викритими протинасами. Людина, яка визнавалася винною мiсцевим осередком лизунiв, але не було достатнiх законних важелiв ув"язнити або стратити §§, попадала(виключно за узгодженням з осередком партiйним) в прямому сенсi до лап недоросткiв, пiдвладних молодому кримiнальниковi. В такому випадку виявлений протинас вважав за щастя, якщо його вбивали одразу, але тако§ послуги вороговi лизуни майже нiколи не надавали. Зазвичай бiдолаху обливали смолою i обсипали пiр"ям i гнали вулицями мiста, дрючками постiйно спонукаючи каятися i просити пробачення у власного народу. Вбивали нещасного лише коли наймолодший провiдник вирiшував, що вже сам занудився. З особливою жорстокiстю i завзяттям розправлялися малолiтнi бузувiри iз тими з сво§х вчителiв, якi колись тримали на уроках найсуворiшi дисциплiну, лише партiйних квиток слугував в тi часи захисним ярликом для педагога, але i його мiг вiдiбрати партiйних осередок за клопотанням очiльника загону лизунiв. Страта носила назву цькування лизунами, але до смертно§ кари прирiвняна не була.

Iз створення загонiв лизунiв почина╓ться в ла╜╜незькiй iсторi§ перiод так званого нацiонал-збиралiзму, коли чимошисти стали iнколи звертатися до iсторi§ острова доiмперських часiв. В першi роки перманентно§ боротьби за справедливiсть багато нацiоналiстiв було винищено пiд впливом мiсцевих радикальних соцiалiстiв як iдеологiчно ворожий матерiал, та потiм у внутрiшньопартiйнiй дискусi§ перемогло нацiонально орi╓нтоване крило i страчувати стали вже комунiстiв. Завдяки традицiйнiй вiро- та етнотерпимостi ла╜╜нежцiв в бiдних кварталах великих мiст вiддавна компактно мешкали представники тих народiв, що в iмперi§ вважалися нацiональними меншинами, нащадки тих, хто покинув континент, побоюючись звинувачень у сепаратизмi. Тепер тими оселями прокотилися жорстокi погроми. Вiдкритих нападiв на представникiв само§ бельнiбарбiйсько§ нацi§ не було, проте одним iз атрибутiв нацiонал-збиралiзма стала антиiмперська риторика, що все частiше лунала з вуст хоч i не найвищих посадовцiв, але дуже впливових чиновникiв ново§ влади. Це прикро вражала багатьох представникiв полiтично активного населення, якi все життя вважали себе вiрними холопами Сонцесяйного iмператора i дуже цим самовизначенням пишалися. Цi достойники неодноразово зверталися до монаршо§ особи з листами, також були спроби особистого спiлкування з Та╓мним Радником. Посаду цю протягом бiльшо§ частини часу правлiння чимошистiв займав бойовий офiцер в чинi обер-лейтенанта, дуже шанований як на континентi так i на самому островi. Означений герой внаслiдок тяжкого поранення в голову в однiй з операцiй по знищення сепаратистiв позбувся частини головного мозку, та це нiяк не вплинуло на рiвень його iнтелекту. Щоправда спостерiгалися розлади мовлення i вади вестибулярно§ системи, через це спiлкування вiрних холопiв iмперi§ з §§ повноважним представником не завжди було вдалим. Тому, коли цю геро§чну людину вiдкликали на заслужений вiдпочинок до Логадо, а його мiсце посiв молодий, патрiотично налаштований, заповзятий офiцер, який до того ж був небожем керiвника всi╓§ iмперсько§ спецслужби, ла╜╜незькi патрiоти велико§ iмперi§ вирiшили, що час повiдомити логадiйському керiвництву про сво§ поневiряння i неповагу з боку острiвно§ влади до старшого брата наспiв саме зараз. Молодий чоловiк, який на той час щиро вiрив у вирiшальну роль особистостi в iсторi§ i навiть вважав себе однi╓ю з таких особистостей, перейнявся тяжкою долею вiрних холопiв Сонцесяйного iмператора i почав бомбувати iмперську канцелярiю доповiдями про неподобства. На це йому йшли стандартнi вiдписки, що мовляв Логадо поки ще не бачить тако§ надзвичайно§ ситуацi§, щоб вводити на островi пряме iмператорське правлiння, в iнших же випадках повноваження Та╓много Радника сутт╓во обмеженi, i вiн не ма╓ права втручатися у внутрiшнi справи автономi§. Але найбiльш вразило самолюбство молодого спритника присво╓ння розпорядниковi Чи Ши чергового звання в i╓рархi§ iмперсько§ спецслужби капiтана Та╓мно§ Полiцi§ (це найвище звання, якого протягом двох столiть вдостоювалися губернатори острова). Рiч у тiм, що сам молодий службовець мав чин надпоручника, i тепер, у разi введення надзвичайного стану (а молодий чоловiк досi наполягав на необхiдностi застосування тако§ мiри), губернатор, що у внутрiшнiх документах зухвало iменувався провiдником, не мав молодиковi пiдпорядковуватися. Цей факт зневаги, попране самолюбство, а також дивна, на його думку, поведiнка iмперсько§ канцелярi§ штовхнули молоду людину на вчинок не дуже обмiркований, що мало не змарнував його блискучу кар"╓ру - вiн вiд серця написав i подав по командi рапорт про звiльнення iз лав потужно§ iмперсько§ структури. Лише втручання впливового родича вберегло недосвiдченого спецслужбi ста вiд наслiдкiв непоправних. В центральному архiвi Ла╜╜не╜╜а зберiгся лист-вiдповiдь впливового дядька занадто амбiтному, але не дуже уважливому племiннику. Цього листа молодий офiцер швидше за все через вищезгадану необачнiсть зберiгав разом зi службовими документами i, по завершеннi термiну перебування на островi, забувся забрати з собою. Витвiр епiстолярного жанру не належав до службово§ документацi§ Та╓мно§ полiцi§, яка одразу пiсля офiцiйного визнання незалежностi острова була або знищена, або перевезена до Центрального iмперського архiву в Логадо, тож його пiдшили стопи документiв, означених як "Рiзне", при цьому вта╓мничивши. Найвищий рiвень допуску давав менi право ознайомитися з будь-яким документом, що мiстився в державному архiвi острова. Цей формально особистий лист я насмiлююсь довести до читача, маючи такi резони.

По-перше описанi в ньому подi§ на пряму стосуються персоналiй, що сутт╓во вплинули на перебiг iсторичних подiй на островi, а саме iсторiя Ла╜╜не╜╜а ╓ об"╓ктом мо§х дослiджень.

По-друге, i це не менш важливо, я спромiгся бiльше дiзнатися про деякi особливостi iмперського менталiтету i погляд iз метрополi§ на протекторат за пiвтора столiття по убратервленню. Я б не хотiв, щоб читач сприймав все, що мiститься в листi як засади колонiально§ полiтики - з тi╓§ хоча б причини, що не одна лише Та╓мна полiцiя тривалий час переймалася дiлами в нацiональних окра§нах, для цього iмперiя мала особливий Департамент у справах убратервлених земель. Втiм думка людини непересiчно§, що спромоглася кiлька десятилiть поспiль очолювати спецслужби велико§ кра§ни, до того ж людини iнтелiгентно§(якщо таке слово можна застосовувати до iмперських спецслужбовцiв) про кра§ну-об"╓кт мо§х дослiджень зайвою, думаю, не буде. Отже, лист-вiдповiдь наводиться майже без купюр, окрiм iмен та прiзвищ фiгурантiв, а також дат, якi пiдлягали обов"язковому цензуруванню спецiальним iмперським вiдомством.

.

. "Любий мiй племiннику!

Я радий, що, хоча б через сво§ службовi негаразди, ти згадав свого пiдстаркуватого родича i спромiгся написати.

Спершу я хочу повiдомити тобi звiстку для тебе при╓мну: капiтанський чин ти повинен був отримати разом iз мiсцевим губернатором, в поштовому вiдомствi вже покаранi виннi в несво╓часнiй передачi особливо важливих повiдомлень. Створювати прецедент, коли якомусь губернаторовi надаються вищi повноваження, нiж представниковi iмператора не тiльки недоцiльно, а й небезпечно.

Тепер я змушений тебе дещо засмутити. Занадто глибоке втручання у внутрiшнi справи протекторату нiколи не вiталося керiвництвом. Сутнiсть тво╓§ посади поляга╓ в тому, щоб не припускати витоку цього лайна iз здоровезного казана, що зветься островом Ла╜╜не╜╜, а не занурюватися в цю рiдину з головою, що вже кiлька мiсяцiв поспiль ти намага╓шся утнути. Все, що я можу для тебе зробити, використовуючи сво╓ службове становище - розiрвати той папiрець, що ти зухвало назвав рапортом, i наказати всiм поiнформованим нiколи не згадувати про нього. Стосовно ж полiтики iмперi§, доведеться, мабуть, пояснювати тобi найпростiшi речi: метрополiя не ставить собi за мету отримати покiрливу колонiю, i навiть колонiя з населенням, що обожню╓ Сонцесяйного iмператора не ╓ великим надбанням. Iмперi§ потрiбна колонiя слабка - тодi упокорити §§ i використати на власний розсуд буде зовсiм не важко. А що може зробити кра§ну слабшою, нiж внутрiшня полiтика, яка проголошу╓ половину власного населення ворогами народу, при чому жодна людина при здоровому глуздi не може бути впевненою, що не вона буде завтра оголошена отим ворогом?

Що ж до нацiонального ухилу у внутрiшнiй полiтицi, це теж на користь iмперi§, оскiльки вiдтепер таке огидне явище, як збиралiзм, буде у пересiчних мiзках завжди асоцiюватися з нацiональною iде╓ю. Нацiоналiзм, як сво╓рiдний фетиш, для iмперi§ рiч зовсiм безпечна. Можна лише захоплюватися безглуздим донкiхотством нацiоналiстiв або зневажати §х за те саме. Також не вартi уваги новоспеченi острiв"яни- багатi§, оскiльки §хн╓ надбання в iмперську добу ╜рунту╓ться на вдалiй торгiвлi сво§ми спiввiтчизниками. А от об"╓днання цих двох тенденцiй створило б неабияку проблему для iмперi§, збiльшивши цiни на живий товар i, вiдповiдно, зменшивши частку як загального прибутку, так i iмперсько§ в ньому долi; а також наштовхуючи нових багатi§в на досить слушну думку, що вони ╓ лише перепродавцями сво§х спiввiтчизникiв i за рiвних §х в метрополi§ нiколи не матимуть. Збиралiзм же товар робочу силу лише знецiню╓, зменшуючи вартiсть самого людського життя, а всi думки представникiв середнiх i вищих прошаркiв населення спрямову╓ на те, як зберегти життя власне.

Якби ти бiльше придiляв уваги тим вибiркам iз видань зовнiшнього свiту, якi я регулярно вiдсилаю на тво╓ iм"я до Трiлдогдрiбу, тобi було б вiдомо, що навiть найцивiлiзованiшi держави сучасно§ ╢вропи мирно спiвiснують з кiлькома аналогiчними режимами, серед яких ╓ i соцiал- i нацiонал-радикальнi. Культурнi гуманнi демократичнi кра§ни мають неабиякий зиск вiд спiвпрацi з недолюдками. Так, наприклад, завдяки одному з таких режимiв вся ╢вропа кiлька рокiв споживала майже безкоштовний хлiб, iнший режим допомiг тим самим гуманiстам позбутися представникiв тi╓§ нацi§, яку вони потайки завжди вважали зайвою на цьому свiтi. Докори ж сумлiння завжди можна втамувати в день священного гнiву тридцять другого серпня, лишень поголивши голови нестiйким на передок спiввiтчизницям. Я вважаю, що i вiд режиму ла╜╜незьких збиралiстiв iмперiя матиме неабияку вигоду, але для того, щоб це стало зрозумiло всiм повинен сплинути певний час. Якщо ж ти i зараз не впевнений в тому, що наше вiдомство контролю╓ ситуацiю, я доведу до твого вiдома iнформацiю, яка хоч i не ╓ та╓мною, але офiцiйно не рекомендована до розголошення. Йтиметься про часи рокiв за десять до §хньо§ так звано§ революцi§, i почну я розповiдь з описання початку кар"╓ри чоловiка, про якого ти, мабуть, чув, i який до самого клятого острова жодного стосунку не ма╓. Iм"я та прiзвище не називатиму - це моя особиста iнструкцiя пiдлеглим - не використовувати iмен спiвпрацiвникiв в листуваннi, яку я сам порушувати не збираюсь. Цей офiцер нашо§ служби i тепер при посадi, хоча i не впливовiй, але це не звiльня╓ його вiд прав, що нада╓ членство в корпорацi§.

Трапля╓ться, що природа вiдпочива╓ на дiтях людей особливих, та з нашого героя, хоч батьки його нiчим з помiж iнших представникiв свого класу не вирiзнялися, вона просто познущалась. Маленький зрiст, близько посадженi поросячi оченята i нескладна статура i так не дуже вабила погляди його спiврозмовникiв, до того дитинча вдалося ще надмiру пихатим i самозакоханим, вередливим, злим на все живе навколо себе i майже не здатним до наук. Проте давнiшня мрiя батька бачити сина офiцером Та╓мно§ Полiцi§ i знайомства з впливовими людьми в Логадо просунули пiдлiтка до нашо§ вiдомчо§ Академi§, яку не так давно закiнчив i ти. Пiд час навчання хлопець був вiдлюдькуватим, з жодним iз однокашникiв близько не спiлкувався, а позаочi отримав образливе прiзвисько "крихiтка - лiлiпут". До навчання юнак виявився зовсiм не прибитий i задовiльнi оцiнки на всiх екзаменах отримував лише пiсля втручання впливових батькових знайомих - на превеликий жаль ми поки що не можемо убезпечити нашу Академiю вiд згубного впливу людського фактору. ╢дина "п"ятiрка" в його атестатi про закiнчення курсу була за практичну роботу. Ти теж зна╓ш цю традицiю Академi§: протягом випускного триместру кожен курсант на власний вибiр ма╓ або пiдготувати науковий доклад, тривалий час попрацювавши в архiвах, або здiйснити те, що пересiчний люд вважав би за подвиг: знешкодити сепаратиста, пiдгебувати певну кiлькiсть доушникiв, розкрити потенцiйний заколот у певнiй державнiй чи комерцiйнiй структурi тощо. Це завдання нiяким чином не вiдображу╓ здiбностей молодо§ людини, проте окреслю╓ коло зв"язкiв його особистих а ще в бiльшiй мiрi - його батькiв та родичiв, а це для подальшо§ кар"╓ри в нашiй структурi - дуже важливий фактор. Практична робота нашого маленького героя отримала назву "дiло про валiзу з прокломацiями" i набула гучного розголосу у тогочаснiй пресi. Я ж спробую повiдомити тобi не газетний, а реальний перебiг подiй.

Наречена нашого крихiтки кинула його, захопившись молодим комiвояжером, який походив iз роду не дворянського, хоча i не рабського, i був високим та струнким, а ще дуже дотепним в розмовi. Для дiвчини в пошуку це набагато гiрша партiя, але то був один iз тих випадкiв, коли жiнка дума╓ не головою. Майбутнiй офiцер отримав разом iз гарбузом потужного удару по власному самолюбству i помстився в той спосiб, який до нього в усi часи застосовували працiвники спецiальних служб всiх держав свiту. Повернувшись одного вечора до власно§ домiвки, комерсант здибав там двiйко пойнятих i наряд полiцi§ пiд проводом свого невдалого суперника, який запропонував продавцевi пред"явити на догляд валiзу з товарами. Спантеличений молодик заглянув пiд лiжко, де свого майна не знайшов, про що i сповiстив весь правоохоронний пiдроздiл. Вiдсутнiсть товару, який всi дрiбнi торгiвцi зобов"язанi були показувати для перевiрки на вимогу представникiв компетентних органiв, надала право полiцейському пiдроздiлу затримати бiдолашного торгiвця за крадiжку майна у самого себе до з"ясування обставин. Вже за кiлька годин, перебуваючи в камерi, вiн дiзнався, що обшук в його оселi дав вражаючий результат: валiзу було знайдено на горищi тi╓§ ж будiвлi, але замiсть товарiв побутового вжитку, вона була повною прокламацiй, що закликали пересiчних громадян iмперi§ до пiдтримки сепаратистiв. Попри те, що молодик заперечував свою причетнiсть до полiтики навiть пiд тортурами, суд дав йому двадцять два роки каторги (стаття карного кодексу про поглинання менш суворого покарання бiльш суворим дозволила сiроманцю уникнути ще семирiчного термiну за крадiжку у самого себе свого ж майна), дiвчина залишилась на бобах, а наш маленький спритник став мало не геро╓м в очах суспiльства (на це дуже вплинув той факт, що його батько був власником кiлькох солiдних логадiйських перiодичних видань). Керiвництво Академi§ бачило неоковирнiсть роботи свого курсанта, до того ж розумiло, що вся ця операцiя до справжньо§ боротьби з сепаратизмом не ма╓ жодного вiдношення, i навiть факт особисто§ неприязнi до пiдсудного не ╓ вирiшальним: це лише помста низького покруча чоловiчiй красi, тупезного трiйошника людському iнтелекту, i, найголовнiше - смердючого зачуханця, до iнтимних стосункiв з яким нормальну жiнку без хибних вад може понудити лише його службове становище - невимушенiй природнiй сексуальностi. Суспiльний резонанс роздмухано§ продажними газетярами справи змусив викладацький склад, зцiпивши зуби, визнати таланти перспективного курсанта i оцiнити його практику на "вiдмiнно". Проте в списку випускникiв академi§ герой наш все одно був одним iз останнiх - i це позбавило його можливостi здiйснити свою мрiю i потрапити до фiнансового секретного вiддiлу. Того часу директором цього пiдроздiлу був чоловiк дуже впливовий i шанований, який мав змогу не приймати на службу весь той людський непотрiб, що йому нав"язували високопосадовцi заангажованi, але зовсiм нетямущi в справах та╓мних служб. Цей поважний професiонал сво╓§ справи щиро вважав (i тут я з ним цiлком згоден), що диплом з вiдзнакою нiяко§ iнформацi§ про свого отримувача не мiстить - лише за кiлька рокiв сумлiнно§ працi можна визначити, чи стане випускник вишу добрим фахiвцем, а от диплом iз обкладинкою синього кольору наймачевi навiть не варто розкривати. Якщо ж, розкривши, майбутнiй керiвник побачить там в переважнiй кiлькостi задовiльнi оцiнки - можна наперед ставити хрест на цьому працiвниковi: такий iндивiд може досягти успiху в будь-якiй галузi, але тiльки не в тiй спецiальностi, яку вивчав попереднi п"ять рокiв.

Отже, наш невисокий за чином i на зрiст офiцер, не потрапивши до престижного спецпiдроздiлу, отримав призначення в тi частини, що вели бойовi дi§ проти невгамовних сепаратистiв на узгiр"ях захiдного континентального хребта. Але вiн довiв, що сумлiнною службою Сонцесяйному iмператоровi можна просунутися по кар"╓рних сходинах на неперспективних, здавалося б, дiлянках незримого фронту. Призначення спiвпало зi значним проривом урядових вiйськ у священнiй боротьбi за iмперську мiць, в зв"язку з чим гострiше постало питання утилiзацi§ трупiв вбитих сепаратистiв. До того спецiальна унтер-офiцерська зондеркоманда отримувала готiвку за поховання кожного тiла. Через пожвавлення бойових дiй виплати цi повиннi були зрости на порядки, що важким тягарем накладалося на зведений iмперський бюджет. На додаток до вiйськового керiвництва стали доходити чутки про корумпованiсть очiльникiв зондеркоманд: старший унтер-офiцер, отримавши грошi, домовлявся через посередникiв з мiсцевими старiйшинами, щоб громади забирали тiла сво§х вбитих спiвплемiнникiв i ховали за нацiональними обрядовими традицiями. В таких дiях дрiбних чинiв вiйськове командування вже вбачало риси державно§ зради.

Засланий на передову дiлянку велико§ боротьби дрiбний чоловiчок спромiгся за допомогою свого нестандартного мислення народити iдею, яка, зреалiзувавшись, розрубала великий вузол проблем i допомогла державi заощадити чималi кошти. Наш крихiтка запропонував наступну процедуру страчення ворогiв iмператора: приречених вишикували на краю велико§ вiдхожо§ ями, i, примусивши скинути весь одяг, розстрiлювали так, щоб мертвi вже тiла падали в нечистоти. Такий спосiб позбавлення життя отримав назву "завалити в гальюнi" i дозволив не тiльки заощадити на "поховальних грошах", а ще й на другiй кулi, яку розстрiльники мусили випустити в голову вже мертвого зазвичай ворога, також це унеможлививлювало поховання бандитiв §хнiми родичами, а отже позбавляло наступнi поколiння сепаратистiв тих могил, що могли стати для них символом боротьби та священним мiсцем.

Одразу пiсля запровадження загально§ практики утилiзацi§ мертвих тiл маленького генiя довелося спiшно вiдкликати з мiсця бойових дiй, адже розлюченi покидьки iз зондеркоманд, що були вiдтепер позбавленi нетрудових доходiв, могли помститися справжньому патрiотовi сво╓§ батькiвщини, заваливши в гальюнi його самого. Тодi, зважаючи на маленький об"╓м його тiла, вiдшукувати залишки посадовця було б дуже важко.

Офiцера, що так багато зробив для сво╓§ кра§ни, вже не можна було не взяти на службу до елiтного фiнансового пiдроздiлу. Спiвпрацiвники вiддiлу традицiйно ходили в цивiльному, при чому бойовим офiцерам (а саме такий статус мав пiсля вдалого вiдрядження лейтенант-коротун) дозволялося носити холодну зброю. Зрiст дозволяв маленькому чоловiчковi носити на поясi, не чiпляючи землi, лише морський кортик або дитячу шаблю, вiн же знайшов вихiд, замовивши придворним ювелiрам зменшену копiю бойово§ шаблi i так ходив, пiдперезаний поясом iз цим витвором мистецтва. Те, що одного дня побачив в коридорi директор установи могло б у незацiкавлено§ особи викликати смiх: здавалося, дитина з iграшковою шаблею бiга╓ коридорами та╓много управлiння. Того ж дня з"явився наказ, що забронював особисто молодому висуванцевi носити холодну зброю, коротун його ревно виконував, проте ходили чутки, що, усамiтнившись, або за обставин iнтимних, вiн витяга╓ шаблю iз схованки i, пiдперезавшись, милу╓ться сво§м вiддзеркаленням. Принаймнi, вiдмашка рук пiд час виходу в нього збереглася на все життя такою, нiби вiн однi╓ю рукою притриму╓ холодну зброю.

Нема╓ нiчого дивного, що чоловiчок цей був постiйним клi╓нтом привiлейованого борделю. Саме там доля звела його з особою, яка повинна була(йому тодi так здавалося) допомогти його кар"╓рi вийти на якiсно новий рiвень. Про цю працiвницю дуже мало можна було дiзнатися з §§ дось╓, якi заводяться на всiх дiвчат в закладах, що обслуговують людей державних. Iз стандартного листа персонiфiкованого облiку вiдомо лише, що народжена вона була на островi Ла╜╜не╜╜ i вiк §§ на той час не перевищував сiмнадцяти рокiв. Потiм спецiальне розслiдування вже зi слiв §§ товарок виявило дивнi i недобрi спiвпадiння вже пiд час перебування дiвчини в логадiйському борделi. Весь час протягом нетривало§ сво╓§ кар"╓ри в сферi iнтимних послуг вона прагнула отримувати найпрестижнiших клi╓нтiв. I хоча анi вродою, анi вправнiстю в мистецтвi кохання, юна особа не поступалася найдорожчим зiркам закладу, а молодiсть повинна була надавати §й перевагу, клi╓нти чомусь нiколи не обирали §§ першою. Iнших §§ спiвмешканок це б не дуже засмутило, але §§ лютило до посинiння. I вже через кiлька тижнiв пiсля появи в закладi ла╜╜незько§ лялечки з §§ бiльш везучими колежанками стали траплятися нещаснi випадки: одна у вiльну годину обварилась на кухнi окропом, iнша, перечепившись, скотилася крутими сходами i зламала обидвi ноги, третiй пiд час прогулянки якiсь невстановленi харцизяки порiзали ножами обличчя. Хоча не було прямих доказiв проти вказано§ особи, всi мiсцевi кокотки стали §§ остерiгатися i завжди виставляти наперед, коли до закладу навiдувався цiкавий для не§ клi╓нт. Саме цi дво╓ - креативний коротун i ла╜╜незька краля - не могли не вподобати одне одного i не лише задля любовних втiх. Ще пiд час першо§ зустрiчi маленький офiцер вирiшив використовувати дiвчину ще для службових потреб, професiйну ж §§ придатнiсть об╜рунтував в доповiднiй записцi на iм"я свого безпосереднього керiвництва. Вихваляючись перед новою партнеркою сво§м генiальним винаходом, вiн, бажаючи справити яскравiше враження, розповiв, що в деяких випадках перед тим, як завалити в гальюнi, клятим сепаратистам робили "логадiйський галстук" - винахiд цього способу катування, коли через надрiз в горлянцi жертвi витягають язика багато iнших нацiй потiм приписувало собi, хоча в "Правдивiй книзi" наш Великий iмператор описав його ще у вiсiмнадцятому столiттi. На це дiвчина одразу згадала, що на §§ батькiвщинi теж ╓ люди, що вважають себе нацiоналiстами. Такi прихованi вороги iмперi§ потайки збираються над каменем, який вони вважають пам"ятним знаком за упокiй душ невинно убi╓нних голодом пiд час перехрещення. Оскiльки вiд нацiоналiзму до сепаратизму один крок, вважала юна особа, то непогано було б зробити "логадiйського галстука" i цим недоброзичливцям iмперi§. Потiм красунечка, оскiльки була добряче розпалена шампанським, почала скидати з себе в ритмiчному танцi весь одяг, щоб довести партнеровi, що на нiй нема╓ не тiльки краватки, а й жодного iншого предмета чоловiчого туалету. Тут треба пояснити, чим пiдкорила серце спецслужбовця поведiнка дiвчини. Я вже розповiдав про хибну практику масового набору та╓мних агентiв для спiвпрацi з та╓мною полiцi╓ю. Те, що нових пiдгебованих вербували курсанти Академi§ - ще найменше зло. Розписки про спiвпрацю брали майже всi чини та╓мно§ полiцi§ через хибну стратегiю матерiального заохочення, яку провадило колишн╓ керiвництво нашо§ органiзацi§. Перший наказ, що я вiддав, отримавши посаду - це скасування грошових винагород за кожного нового пiдгебованого. Ранiше доходило до того, що керiвники установ брали вказанi вище розписки з усiх сво§х робiтникiв, а керiвництво ринкiв - з усiх торгiвцiв. Формально пiв кра§ни нiби то працювало на спецслужби, а як доходило до дiла - бiльшiсть не могла не тiльки виконати наказ про знищення непотрiбно§ людини, а навiть нехтувала обов"язками всiх пiдгебованих писати доноси на сво§х товаришiв. Спецiальнi дослiдження показали, що бiльшiсть iз них в разi розслiдування посилались на iснування тако§ собi совiстi. Це вiдчуття у людини може бути i напускним - совiсть може схлинути пiсля того, як вона дiзна╓ться про тi зиски, що даватиме §й спiвпраця зi спецслужбою. Наявнiсть ознак людсько§ натури у представникiв убратервлених народiв особливо лякала кураторiв, для совiстi ж уродженцiв острова Ла╜╜не╜╜ питання голодомору пiд час релiгiйно§ експансi§ повинно було б бути дуже болючою темою. Про подi§ часiв перехрещення на островi Ла╜╜не╜╜ я сам докладно дiзнався рокiв iз тридцять тому, працюючи в спецiальнiй комiсi§ по упередженню тих викривлень iсторi§, що створюють негативний образ iмперi§. Сумлiнна праця комiсi§ да╓ менi пiдстави стверджувати: нiхто i нiколи не зможе довести, що ми навмисно пiшли на голод, щоб вилучити надлишки золота i коштовностей у мiсцевого населення. Також я впевнений, що нiяка з так званих цивiлiзованих держав нiколи не закидатиме нам злочинiв проти людяностi, оскiльки не було жодно§ ╓вропейсько§ кра§ни, що тепер мають себе за демократi§, яка б, звiсно, через пiдставних осiб, не купувала тодi у iмперського уряду золота за цiною мiдi. Навiть той факт, що найчорнiшу роботу за нас виконували мiсцевi колаборанти, не нада╓ повного спокою iмперським iдеологам. Дiйсно, за всi бузувiрства, що вiдбуваються на окупованих або колонiзованих землях вiдповiдальнiсть несе кра§на-окупант або метрополiя, i це питання не юридичних презумпцiй, а лише здорового глузду. Саме тому питання компенсацi§ - якщо не матерiальних збиткiв, то в морально-етичному аспектi, принаймнi каяття з боку iмперi§ - може бути висунуто тiльки-но на островi до влади прийдуть люди iз нацiональною гiднiстю - а тако§ можливостi я виключати не можу. Нашi мудрi попередники iз iдеологiчного вiддiлу розумiли це вже в тi часи, оголосивши iдеологiчнi засади злочинними i не звинувачуючи прямих виконавцiв - я вважаю це дуже комфортним способом уникнути вiдповiдальностi за сво§ злочини для деспотiй i особливо §хнього вищого керiвництва. При цьому я особисто нi на мить не ставив пiд сумнiв доцiльнiсть дiй тогочасного уряду: жорсткiсть щодо убратервлених народiв була доцiльною завжди. Мiсто Логадо лише тому стало столицею найвеличнiшо§ i найпотужнiшо§ в свiтi iмперi§, що не довiряло тоненьким струмочкам слiз сво§х холопiв, а вимагало пролиття бурхливих потокiв §хньо§ кровi. Просто сучаснi реалi§ ╓ такими, що про деякi сторiнки iсторi§ краще не згадувати. Це наш вербувальник, як i всякий обiзнаний офiцер, добре знав, тому, побачивши, як молода засциха дозволя╓ собi глузувати iз найбiльшо§ трагедi§ свого народу, i це лише задля того, щоб з нею розмовляв низький iмперський чин - вирiшив, що нiяка совiсть §й не завадить виконувати службовi обов"язки, оскiльки тако§ якостi у цi╓§ подорви нема╓ вiд народження. Оскiльки псевдо новому пiдгебованому за старою традицi╓ю да╓ не сам вербувальник, а його безпосереднiй керiвник, то ла╜╜незька лялечка фiгурувала у звiтностi як "лiлiпутiвська пiдстилка", що страшенно дратувало §§ безпосереднього керiвника, нагадуючи про роки курсантського приниження. Напевно наш офiцер, вербуючи нову позаштатницю, не змiг об"╓ктивно оцiнити §§ потенцiалу i усвiдомити, хто ж кого використовуватиме в сво§х iнтересах. Подi§ наступнi дали нам зрозумiти, що люди без моральних усто§в можуть бути значно небезпечнiшими для контори, нiж тюхтi§ з удаваною совiстю. Думка, як використовувати шльондру в оперативнiй роботi прийшла напрочуд швидко §й самiй - принаймнi так свiдчив офiцер пiд час вiдомчого розслiдування, хоча до виникнення позаштатно§ ситуацi§ вiн же хизувався перед усiма сво§м авторством. Щоб зрозумiти креативнiсть iде§, треба нагадати внутрiшньополiтичну ситуацiю тих рокiв. Правлячий тодi iмператор всякими шляхами наближував до себе людей з освiтою ╓вропейською i намагався вдосконалити суспiльство на неприроднiй для бельнiбарбiйцiв лад. Однi╓ю з тих кампанiй, що не могли не зазнати фiаско на теренах нашого континенту, стала так звана тотальна боротьба з корупцi╓ю, яка, в разi успiшного §§ завершення могла зруйнувати фiнансову систему держави. Так був оприлюднений височайший указ про покарання за хабарництво. Ми з тобою чiтко зна╓мо, що на теренах iмперi§ нiяко§ корупцi§ не iсну╓, а тим бiльше вiдсутнi факти давання i отримання хабарiв. ╢ усталена система економiчних зносин мiж поважними людьми, з яких декотрi можуть перебувати на державнiй службi. Iнодi трапля╓ться, що не всi грошовi потоки перетiкають мiж означеними вище особами в рамках писаного законодавства, але павутиння фiнансових зв"язкiв настiльки крихке, що перерубання цих тонесеньких ниточок може спричинити системну економiчну кризу. В рештi решт, для кра§ни головне, щоб цi високопосадовцi i олiгархи були справжнiми патрiотами iмперi§, а для спецслужб важливо не перервати грошовi потоки, а контролювати §х, чим останнi десятилiття фiнансовий секретний вiддiл успiшно займався. Отже про╓вропейськi вподобання iмператора були всiм учасникам цього ринку неначе кiстка в горлi. Але iсну╓ чiтке правило не обговорювати накази, тим бiльше iмператорськi, тому на деякий час завданням фiнансового пiдроздiлу стало з одного боку показове виявлення i публiчне покарання хабарникiв - зазвичай дрiбненьких чиновникiв - з iншого - збереження усталених зв"язкiв мiж потужними гравцями в галузi реально§ економiки. Задля виконання останньо§ мiсi§ необхiдно було визначити мiсця передачi грошей поза службових примiщень, оскiльки в установах юрбилися особистi iмператорськi спостерiгачi. Комусь iз пари спало на думку, що кращого мiсця, нiж бордель для передачi великих грошових сум годi й шукати. Першим до дiвчини заходить передавач грошей, за ним отримувач.Функцiю службового кабiнету викону╓ кiмната в притонi, а повiя водночас виступа╓ касиркою i секретаркою, до того ж, у разi наявностi чоловiчо§ спроможностi, обидва суб"╓кти економiчно§ дiяльностi можуть додатково отримати задоволення, а красуня - прибуток. Нiхто iз офiцiйних iмператорських спостерiгачiв не зазиратиме в лiжко - це теж наслiдок ╓вропе§зацi §хнього менталiтету. Грошовi потоки тектимуть без перешкод як i ранiше. Саме так i вiдбувалося протягом кiлькох мiсяцiв, i через лiжко цi╓§ пiдстилки пройшли в буквальному значеннi цього слова мiльйони, аж поки прикрий випадок не зiпсував картину iдилi§. Один iз бойових генералiв вирiшив оплатити картярський борг саме грошима, отриманими в описаний вище спосiб. На бiду той, кому вiн вiддавав асигнацi§, був високим чиновником iмперського центробанку i особисто брав участь у створеннi нового дизайну купюр великого номiналу. Цей професiонал мiг легко вiдрiзнити справжнi банкноти вiд пiдробок, а оскiльки за посадою i походженням був не нижчим вiд генерала-боржника, одразу зчинив страшенний галас, не бажаючи приймати фальшивки. Потiм було службове розслiдування, експертиза, яка встановила факт пiдробки, також фальшивки було виявлено у кiлькох вищих офiцерiв мiнiстерства оборони, мiнiстрiв цивiльних вiдомств, декiлькох губернаторiв, навiть одного iз заступникiв директора фiнансового секретного вiддiлу. Ледве вдалося забалакати гучний скандал в пресi. До речi, всiх фактiв пiдмiни слiдство встановити не спромоглося, а оскiльки пiдробнi купюри мали високу якiсть, то не виключено, що деякi з них досi блукають iмперi╓ю. Цiкаво, що ла╜╜незька кралечка хутко зникла зi свого закладу в той самий день, коли було вiддано наказ про §§ арешт,i, хоча була оголошена у всеiмперський розшук, всi спроби §§ затримати виявилися марними. ╥§ ж куратора тимчасово взяли пiд домашнiй арешт. Директор фiнансового вiддiлу, чоловiк, як я вже зазначав, дуже iнтелiгентний i культурний, пiсля оголошення результатiв розслiдування можливо вперше за все сво╓ тривале життя використав у спiлкуваннi з пiдлеглими ненормативну лексику, сказавши на адресу висуванця таке:

"Щоб я цього п...ёниша вiдтепер за милю близько грошей не бачив".

Лише правило, згiдно якого не бува╓ колишнiх спiвробiтникiв спецслужб та ще зв"язки й грошi його батька i слава людини, яка вигадала не лише назву нового виду страти, а i самий процес, допомогли йому залишитися в лавах Та╓мно§ полiцi§. Тепер вiн працю╓ в архiвi департаменту зовнiшньо§ розвiдки, захистив дисертацiю на тему "Вiдсутнiсть необхiдностi для резидента розвiдки вивчати мову кра§ни перебування", отриму╓ вiйськовi звання згiдно з вислугою рокiв, проте навiть з шосто§ спроби не спромiгся здати тест iнтелектуальних здiбностей на чин полковника.

З тi╓§ пори минуло рокiв iз вiсiм, коли до Логадо з приватним вiзитом завiтав чоловiк, який наразi ╓ губернатором острова, а тодi ще - запеклий опозицiонер, ╓диним проханням якого було припинення кримiнально§ справи проти його молодо§ дружини. Тiльки-но побачивши фотографiчну картку молодицi, слiдчий впiзнав нашу зниклу з кругленькою сумою невiдомого номiналу пiдстилку. Звiсно, iм"я в не§ було вже iнше, та ще й колiр волосся змiнився. Це виправдову╓ вади розшуково§ iмперсько§ служби: адже всiм вiддiлкам було розiслане орi╓нтування на брюнетку, в той час, коли спритниця була вже бiлявкою. Щойно одружений був настiльки благородним, що брав на себе зобов"язання сплати всiх збиткiв, включно iз моральними, якi заявлятиме бельнiбарбiйська сторона, а в разi нестачi власних коштiв щиро клявся виплатити рiзницю iз автономного бюджету пiсля приходу його партi§ до влади. Мушу спростувати деякi необ╜рунтованi заяви, що ця парочка була нав"язана острiв"янам Та╓мною полiцi╓ю. В нашому вiдомствi тодi навiть виникла внутрiшня дискусiя, чи варто ставити на щойно злiплену партiю, чи може краще було б ув"язнити колишню агентку, яка, безперечно, i була головною рушiйною силою нового полiтичного утворення. Ще тодi, як вона зникла iз силою - силенною грошей, бiльшiсть аналiтикiв запевняли: ця дама створена з тако§ субстанцi§, що неодмiнно десь спливе на поверхню, нiхто лише не наважувався прогнозувати, що так високо. Жiнок тако§ вдачi мiй покiйний вчитель називав "богомоловою вдовицею": всiм вiдомо, що самиця цi╓§ комахи пожира╓ живого ще самця пiд час спарювання. Оскiльки свiт людей часом менш жорстокий, нiж свiт комах, жiнки такого ╜атунку просто висмоктують iз партнера те, що §м треба, зазвичай залишаючи тiло животiти. Така персона може за кiлька рокiв, а може й мiсяцiв, зробити полiтичний трупом вдалого полiтика, або банкрутом успiшного мiльйонера - все залежить вiд того, що на конкретний момент часу §й потрiбно. Нiхто не мав сумнiвiв, що навiть без пiдтримки з боку iмперi§, а лише за §§ мовчазно§ згоди, партiя того типу, що панували тодi в бiльшостi кра§н ╢вропи, прийде до влади. Iз того ж ╓вропейського досвiду було зроблено прогноз, що, досягнувши певних меж, очiльники кра§ни намагатимуться вийти з-пiд контролю iмперських хазя§в. Проте, окрiм бажання багатьох посадовцiв повернути втраченi через власну телепкуватiсть грошi, була ще одна причина пристати на пропозицiю майбутнього губернатора: дружину свою вiн до Логадо того разу не привiз, i, навiть якби сам був ув"язнений, §§ б iмперi§ не видав через сильнi почуття. Де i в якому обличчi з"явилась би вона i скiльки бiд нако§ла наступного разу - невiдомо, а надаючи протекцiю §§ чоловiковi можна було локалiзувати таку непересiчну особистiсть на вiдстанi вiд столицi iмперi§. Адже такi персоналi§ в iсторi§ нагадують цунамi або торнадо: дуже цiкаво спостерiгати §х iз вiдстанi, але боронь боже, щоб твiй будинок опинився в епiцентрi §хньо§ бурхливо§ дiяльностi, острiв же Ла╜╜не╜╜ iмперiя могла собi дозволити призначити мiсцем для соцiально-сейсмiчних лих, оскiльки його анiтрiшечки не шкода. Зважаючи на всi наведенi вище аргументи, до спритно§ потаскухи застосували норму закону про зменшення термiну давностi на пiдставi того, що вона, мовляв, хабарiв офiцерам мiнiстерства оборони не давала, а лише передавала.

В цi часи ти спостерiга╓ш саме ту фазу житт╓вого циклу полiтичного утворення, коли його очiльники намагаються отримати бiльшу свободу вiд сво§х колишнiх благодiйникiв(тобто покровителiв з метрополi§), а можливо навiть взагалi звiльнитися вiд §хнього впливу. До речi, замiна протоколу процедури зустрiчi губернатора острова з Сонцесяйною особою, чим так пишаються чимошисти, до становлення нацiонально§ гiдностi острiв"ян не ма╓ нiякого стосунку. Сталося це на самому початку §хнього правлiння саме за нашо§ iнiцiативи i пов"язано було з наступними подiями: §хня так звана революцiя спiвпала в часi зi сходженням на престол теперiшнього нашого Сонцесяйного монарха. Iз придворних чуток ти мабуть зна╓ш, що тяжка хвороба, яку для всiх вiрнопiдданих ретельно маскують пiд напади епiлепсi§, ╓ нiчим iншим, як проявами тяжко§ наркотично§ залежностi божественно§ особи. Працювати з наркозалежним iмператором хоча i складно, але набагато простiше, нiж з завжди тверезим насаджувачем ╓вропейсько§ культури. Процедура ж вилизування iмператорського чобота, що вiдточувалася десятилiттями, згiдно протоколу повинна була тривати щонайменше iз пiвгодини, а стiльки часу поспiль наша величнiсть просто не змогла б рiвно встояти на одному мiсцi. Тому Департаментом з питань убратервлення була нашвидкуруч розроблена нова протокольна процедура на замiну старо§, майже середньовiчно§, що давно вже перестала пiдкреслювати велич iмперi§, а слугувала лише способом недитячого самозадоволення мiсцевих колаборантiв. На прохання ла╜╜незько§ сторони iмперiя нiяк не реагу╓ на вихваляння новонароблених острiвних патрiотiв про нiбито перемогу на дипломатичному фронтi, тим бiльше, що ми з тобою зна╓мо: нiяко§ дипломатi§ мiж метрополi╓ю i колонi╓ю не може бути в природi. Враховуючи той самий досвiд кра§н зовнiшнього свiту, можу тебе запевнити, що §м якщо i вдасться повнiстю вийти з-пiд контролю iмперi§ то лише за кiлька рокiв(або навiть мiсяцiв) до дня загибелi режиму. В тво§х листах я вiдчуваю погано приховану неневiсть до тi╓§ особи, що правляча нинi партiя назива╓ душою i серцем нацi§. Мушу зiзнатися, що таке тво╓ ставлення до ла╜╜незько§ красунi мене, як не дивно, заспокою╓. От якби ти нею захоплювався i вважав втiленням чогось божественного , у мене виникли б пiдстави занепоко§тися тво§м душевним здоров"ям. Наразi я тобi порадив би вгамувати сво§ почуття... спiвчуваючи §й. Це не обмовка старого дурня, бо §§ життя справдi варте спiвчуття. Протягом всього свого свiдомого перебування на цьому свiтi, вона прагнула досягнути ╓дино§ мети - бути першою. Лише i саме для цього §й були потрiбнi i грошi, i влада, i любов, i мудрiсть, i пiдступнiсть, i ницiсть. Пройшовши такий тяжкий i трагiчний, насамперед для сво§х опонентiв, шлях, мети сво╓§ ця жiночка все ж таки не досягла: як i в борделi, коли §§ обирали другою, вона в полiтичнiй i╓рархi§ не перша i нiколи такою не буде. Офiцiйного статусу, що надавав би §й абсолютну владу вона не ма╓, у назвi партi§ §§ iм"я назавжди друге, я вже не кажу про велику кiлькiсть пiдгебовано§ мерзоти рiзних чинiв i рангiв, що контролю╓ дiяльнiсть не тiльки вiнценосного подружжя, а й всi╓§ партiйно§ верхiвки - в таких випадках кажуть, що хвiст мотиля собакою. Те, що ти, перебуваючи найстаршим офiцерським чином Та╓мно§ полiцi§ на островi, не зна╓ш всi╓§ мережi наших позаштатних працiвникiв в автономi§, нi в якому разi не говорить про твою необiзнанiсть i профнепридатнiсть, а лише пiдкреслю╓ профеciйнiсть органiзацi§ нашо§ слижби на пiдконтрольнiй територi§. Тво§ обов"язки бiльш представницькi, нiж органiзацiйнi, i про це ти не повинен забувати.

Можливо тебе диву╓ мо╓ зневажливе ставлення до нашо§ агентури. Це пов"язано iз особистим мо§м досвiдом i можливо занадто емоцiйне. Ти не тiльки ╓ представником дуже шанованого роду, але й ма╓ш неабияку протекцiю, менi ж довелось розпочинати кар"╓ру iз керування виправною колонi╓ю, тож я обiзнаний у методах роботи з тими прошарками населення iмперi§, якi набагато нижчi за нас в усьому. У мiсцях позбавлення волi iсну╓ система, що координу╓ спiвпрацю частини кримiнально§ спiльноти з охороною закритого закладу. Зазвичай йдеться про людей з невисоким статусом серед ув"язнених, якi ╓ доушниками спецiального пiдроздiлу служби охорони, але не виключена спiвпраця з представниками влади i найвищих в i╓рархi§ бандитiв. Огиднiших за тих падлюк годi й уявити: таке завербоване створiння може лискаючи п"яти(без всяких метафор) старшому над собою в i╓рархi§, водночас готувати проти нього найпiдлiший пiдступ, використовуючи як ресурс тих дiзнавачiв, на яких працю╓, так i рiвних собi кримiнальникiв. Що ж до тих сво§х спiвкамерникiв, якi належать до низших прошаркiв ув"язнено§ спiльноти, то §хнi життя взагалi вважаються вартими лише пилу. Жодних сумнiвiв, що стукач бiльш за всiх iнших засуджених ненавидить тюремне керiвництво i перший голiруч видряпав би очi i вирвав серце будь-кому з охорони - лише сутт╓ва нерiвнiсть запобiга╓ непоправному. Той зиск, що отримують дiзнавачi вiд спiвпрацi з освiдомлювачами може бути неоцiненним, але нiколи наймолодший унтер-офiцер охорони не ставитиме себе нарiвно з найвищим iз кримiнально§ спiльноти. Поспiльство, яке мешка╓ за ╜ратами, жи╓ сво§м життям, в яке охоронцi не втручаються, оскiльки не вбачають в ув"язнених рiвних собi створiнь. Так з давнiх-давен повелося, що острiв, на якому ти несеш свою службу, вважа╓ться серед всiх громадян титульно§ iмперсько§ нацi§, а серед спецслужбовцiв i поготiв, однi╓ю великою зоною для утримання злочинцiв - якщо ти бодай трохи вивчав iсторiю цi╓§ занедбано§ богами територi§, ти зрозумi╓ш, про що йдеться. Байдуже, що мiсцевi горлопани, роздираючи на грудях сорочки, присягаються в безмежнiй любовi до iмперi§ i Сонцесяйно§ особи - для нас вони залишаються створiннями другого ╜атунку. Наш Великий iмператор, порiвнюючи цю категорiю населення iз козлами, на мою думку прикро образив цих красивих благородних тварин - iстоти цi швидше схожi на тих змiюк, що ми вирощу╓мо i запуска╓мо в поля для боротьби iз гризунами: те, що такi iстоти потрiбнi iмперi§, не позбавля╓ вiдчуття огиди перед мерзенними створiннями. Ти мабуть зна╓ш, що пiдлеглi улесливо називають мене вiрним левом iмперi§, а позаочi кличуть вiрним собакою. Я згоден бути i одним i другим, ╓дине, до чого я не можу себе примусити - це мати за рiвних собi повзучих гадiв.

Можливо, я вже набрид тобi сво§ми настановами та повчаннями, але повiр, любий мiй небоже, це лише тому, що дуже переймаюся тво╓ю долею i люблю тебе, як сина, якого нiколи не мав. Я був би тобi дуже вдячним, якби пiд час сво╓§ чергово§ вiдпустки, вiдвiдуючи логадiйський ма╓ток сво§х батькiв, ти хоча б на один вечiр завiтав до мене. Я ж обiцяю тобi не надокучати промовами, лише дуже кортить повихвалятися сво╓ю новою бiблiотекою, якщо ж ти вiднайдеш два-три днi, щоб порибалити зi мною на нашому ставку, як було в днi твого дитинства, твiй старий дядько буде настiльки щасливим, що зможе невдовзi i почити у споко§.

Ще раз прошу вибачення за сентиментальнiсть, на яку починають хворiти iз вiком всi старi люди, що ж до справ службових, то тут я вже проявив зависоку м"якiсть, не давши законного ходу тво╓му рапорту.

Сподiваюсь на скоре побачення.

Твiй люблячий дядько *****

м.Логадо

..**....року."

Очiльник Та╓мно§ iмперсько§ служби мав рацiю щодо згасання збиралiзму, не передбачав лише, що станеться це напрочуд швидко. Початком занепаду режиму деякi, на мою думку упередженi, дослiдники вважають трагiчну передчасну смерть дружини Великого Провiдника, душi i серця нацi§, красунi Мо. Померла вона вiд невилiковно§ навiть за сучасних умов хвороби, маючи вiд народження всього лише тридцять три роки (принаймнi так свiдчили метричнi записи, якi були поновленi в рiдному §§ селищi за словами свiдкiв). Похорон зiбрав люду не менше, нiж колишня революцiя, урочиста його частина вiдбувалася на тому самому майданi. Зазнавши особисто§ трагедi§, Великий Провiдник, очiльник правлячо§ партi§ i всього острова, який i до цього не дуже переймався справами державними, зовсiм §х полишив. Всi днi вiн проводив в родинному пантеонi, нi з ким не розмовляючи, не реагуючи взагалi нi на що, а лише обiймаючи ту частину мармурово§ плити, пiд якою, за його розрахунками, повиннi були спочивати ноги його кохано§.

Кiлька разiв роздача грошово§ милостинi на початку мiсяця закiнчувалась масовою бiйкою через нестачу грошей для представникiв тих професiй, що були запрошенi на майдан. Спроба друкувати бiльшу кiлькiсть купюр скiнчилась стрiмким дорожчанням насамперед продуктiв харчування на ринках, а введення фiксованого цiнового максимуму призвело до загального дефiциту практично всiх товарiв, занепаду легально§ торгiвлi i процвiтання пiдпiльно§, яку важко було оподаткувати. Полiцiя, отримуючи як зарплатню грошовi знаки, якi дешевшали мало не щогодини, не була вже настiльки вiрною сво╓му високоiдейному керiвниковi. В сiльськiй мiсцевостi хоча i продовжували свою бурхливу дiяльнiсть ахтiмали, випадки пiдтоплення жирку в прямому сенсi навiть почастiшали, але зиску вiд цього майже не вiдчувалося: селяни, знаючи, що продукт §хньо§ працi все одно вiдберуть задарма, пiдступно перестали засiвати великi площi угiдь.

Але найвищi прошарки суспiльства пiдштовхнув до рiшучих дiй так званий "випадок на ловах", для роз"яснення сутностi якого треба розповiсти про одну iз норм мiсцевого укладу життя. Холопськi лови - це традицiя, започаткована на островi новим панством майже одразу пiсля убратервлення. Отримавши вiд iмператора право розпоряджатися простолюдними автохтонами, як власнiстю, та ще перейнявши вiд прийд i хнi способи розважатися, молодики iз вищих раз на кiлька мiсяцiв кiньми ви§жджали в поле - зазвичай туди, де мiстились надiли чернi - i, обравши великий гурт поселян, починали гнати §х, наче сайгакiв на полюваннi. Найспритнiшi та наймолодшi iз обраних жертв мали бодай якийсь шанс втекти - цiною врятованого життя в такому випадку була вщент витоптана кiньми оброблена дiлянка. Тi ж, кого вловили, попадали у повне розпорядження високородних недолюдкiв: §х могли на смерть забити батогами, роздерти навпiл, прив"язавши одночасно до двох коней, жiнок ╜валтували iз нелюдськими збоченнями, а §хнiх чоловiкiв примушували на це дивитися. Особливо шляхетним паничам подобалося катувати дiтей перед очi §хнiх батькiв. У далекому вiсiмнадцятому за ╓вропейським обчисленням столiттi для нового панства iснувало лишень ╓дине обмеження: все це благородний чоловiк мiг ко§ти тiльки в межах свого ма╓тку i з селянами, що належали йому особисто на правах приватно§ власностi. Згодом мода майже зiйшла нанiвець, та спричинене це було не гуманiзмом, а звичайним прагматизмом хазя§в життя: погань - це для вищих майно, а псувати власне майно не ╓ ознакою ефективного господаря. Проте вчиняти холопськi лови у власному ма╓тку не було чимось протизаконним навiть у столiттi двадцятому - заборонити це було так саме неможливо, як табуювати право першо§ ночi серед гуманiзованого ╓вропейського дворянства в епоху Просвiтництва. На островi дотепер iсну╓ практика роздiльного покарання: на вирок за ско╓ння вбивства вплива╓ те, хто ╓ вбивця, а хто жертва вiд народження. Селянин за вбивство одного з касти вищих неодмiнно отрима╓ вищу мiру покарання, в той час як вищий достойник за вбивство навiть кiлькох представникiв поганi i тепер може вiдбутися умовним термiном. В кра§нах зовнiшнього свiту це можливо лише за корупцiйними схемами, на островi ж такий порядок уконституцi╓ний. Повертаючись до часiв падiння чимошистьського режиму, слiд зазначити, що тодi черговi холопськi лови влаштував в сво§й латифундi§ очiльник партiйно§ органiзацi§ однi╓§ з периферiй. Науково-технiчний прогрес спричинив замiну коней автiвками та мотоциклами. Вбили тодi люду небагато. До того ж на полiтрадi партi§ високий функцiонер запевняв, що вчинив це не для власного задоволення, а випробовував разом iз товаришами новiтню на тi часи зброю сороказарядну механiчну пiстолю, подаровану захiдно╓вропейськими побратимами, а отже активiст дiяв на користь батькiвщинi, плануючи в майбутньому озбро§ти §§ полiцейськi пiдроздiли. Ще на свiй захист посадовець нагадував, що завжди добросовiсно сплачував встановленi податки в партiйну касу, навiть бiльше, нiж вимагало законодавство - сорок вiдсоткiв замiсть встановлених тридцяти двох. Для уникнення покарання на той час достатньо було внести грошову заставу iз вимогою до суддi вiдправити дiло на дослiдування(ця процедура називалася "зарядити суддю"), i якщо термiн повторного слiдства перевищував максимально можливий термiн покарання за таку провину, пiдсудного не брали пiд варту, а зi спливом означеного термiну часу пiдсудний звiльнявся з пiд слiдства iз автоматичним погашенням судимостi. Така можливiсть iснувала тiльки якщо пiдсудний був з вищого роду, а жертва - iз нижчо§ поганi. В цьому випадку всi передумови начебто сприяли рiшенню на користь партiйця: в його приналежностi до вищих iстот не було жодного сумнiву, його прапрадiд особисто рвав собi нiздрi, щоб зберегти за нащадками ма╓ток, предки жертв були споконвiку селянами. Проте анонiмнi недоброзичливцi вiднайшли лаз у законодавствi, надавши беззаперечнi докази того, що за тридцять рокiв до описаних подiй поле, на якому вiдбувалися "холопськi лови", було вiддано на дев"яноста дев"ять рокiв в оренду i теж високородiй особi, а отже на даний час не могло вважатися беззаперечною власнiстю вiдловлювача. Щоб уникнути правово§ колiзi§, партi╓ць мав вiдшкодувати орендаревi велику суму неустойки, яко§ наразi не мав i звернувся за матерiальною допомогою або милостинею до партiйно§ каси. Мiсцевi партiйнi осередки вже кiлька рокiв поспiль вiльних коштiв не бачили, прийняти ж полiтичне рiшення задля врятування однопартiйця центральний провiд не наважився. Пiсля описаних подiй активiста було взято пiд варту за постановою периферiйного суду - вiдсутнiсть контролю над ним вже була недобрим знаком для владно§ партi§. Вирок суду був не дуже жорстким - п"ятнадцять мiсяцiв позбавлення волi, але сам прецедент ув"язнення вищого за смерть людей iз найнижчо§ поганi неабияк налякав всю верхiвку кланiв. Партiя, до того ж правляча, яка згiдно укладено§ угоди повинна була перейматися iнтересами сво§х високодостойних членiв, кинула вiрного слугу напризволяще, i причиною тому були не якiсь розбiжностi в полiтичних поглядах, а банальне жмикрутство. Саме тому домовитися з очiльниками майже всiх державних установ про усунення вiд влади партiйно§ верхiвки було не дуже важко. Всi занадто впертi чимошисти, що на компромiс не пiшли б в жодному разi, були заарештованi, або вчинили су§цид в одну нiч. Колишнього Великого Провiдника було взято пiд варту, i як офiцера iмперсько§ Та╓мно§ полiцi§ вислано до Логадо, де вiн до сво╓§ смертi працював писарчуком в земельному департаментi, замiнивши на цiй посадi колись розбагаченого ним олiгарха - той iз почестями повернувся на острiв. Хвацького мiнiстра-розкуркульника було запроторено до в"язницi, де вiн вкоротив собi вiку у досить екстравагантний спосiб, пiдвiсивши самого себе до стелi за власнi генiталi§, при чому зробив вiн це з друго§ спроби - першого разу мотузка обiрвалася. Суспiльство дiйшло думки щодо цього достойника, що сво╓ю смертю вiн довiв справедливiсть сво§х же наукових дослiджень: якщо один сильний чоловiк може застрелитися з друго§ кулi, то чому б iншiй не слабшiй людинi не повiситися iз друго§ мотузки.

Кульмiнацi╓ю перевороту стала наруга над могилою колись найвпливовiшо§ жiнки острова красунi Мо. Противники правлячо§ партi§, яких, згiдно з даними опiйних опитувань не меншало з роками, увiрвалися до пантеону, що стояв кiлька днiв поспiль без охорони, i вiдкопали iз землi домовину з мертвим тiлом. Те, що вони побачили, змусило §х жахнутися. Ще за кiлька мiсяцiв до того на очах у всi╓§ кра§ни в труну поклали молоду жiнку, якiй згiдно паспортних даних йшов був тридцять четвертий рiк, тепер же там лежала бабця, щонайменше вдвiчi старша за вiком. Волосся §§ було зовсiм бiлим, навiть при корiнцях, але наразi вже вiд сивини. Навiть найзапеклiшi античимошисти не наважилися доторкнутися до тiла, яке ще хвилину тому мрiяли голiруч роздерти i розкидати дрiбнi шматочки мiстом. Експертиза довела, що тiло належить саме тiй жiнцi, яку добре знала i наполовину любила, наполовину ненавидiла вся кра§на. На шпальтах преси з"явилися припущення, що мовляв звичка багатих, особливо жiнок, зменшувати собi вiк у документах, вкупi з недорозвиненою на тодi пластичною хiрургi╓ю, можуть пояснити метаморфозу, але така версiя була майже одразу вiдкинута як надмiру банальна. В суспiльствi вiдтодi i дотепер панують два бiльш реалiстичнi, хоча i контраверсiйнi пояснення подiй. Прихильники чимошистiв щиро вважають, що клятi протинаси, яких вистачало навiть серед верхiвки владно§ партi§, пiдступно приспали серце ла╜╜незько§ нацi§ так, що навiть лiкарi стали вважати §§ мертвою. Прокинувшись за кiлька днiв всерединi мiцно§ домовини, вона настiльки перейнялася важкою долею кра§ни, яку нiкому буде вести до нових перемог, що з неймовiрно§ туги одразу постарiла, посивiла й померла.

Iнша точка зору ╜рунтувалася на тому, що жiночка була за життя вiдьмою, а всi знають, що надприроднi здiбностi вiдьом надаються §м нечистою силою взамiн §хньо§ ж молодостi, отже дружина очiльника автономi§ померла саме в той час, коли продала темним силам останню хвилину свого життя.

Щоб не спричиняти розбрату серед населення, тiло колишньо§ красунi було iз збереженням обрядових процедур спалено i попiл розвiяли над океаном.

Весь перiод перебування чимошистiв при владi в офiцiйному зручнику описаний у кiлька абзацiв, визнача╓ться як спроба побудови утопiчного суспiльства iз деякими перегинами на мiсцях. Майже половина населення острова i тепер вважають тодiшнiй курс вiрним, дуже схвально оцiнюють роздачу грошово§ милостинi та безоплатного житла i звинувачують партiйне керiвництво лишень у недостатнiй наполегливостi у втiленнi в життя iдей вищо§ справедливостi. Цiкавий факт: iз двох тисяч опитаних респондентiв вiком до двадцяти рокiв дев"яносто вiдсоткiв впевненi, що термiн "зацькувати лизунами" походить iз науки сексологi§ i означа╓ "довести сексуального партнера до вершини насолоди шляхом застосування самих лише оральних пестощiв".


М"яке ставлення до подiй тих часiв можна пояснити тим, що бiльшiсть достойникiв попри змiну режиму залишилися на сво§х посадах, а тi пiдлiтки, якi перебували в лавах лизунiв i виконували для партi§ брудненьку роботу, знищуючи полiтичних опонентiв, пiдростаючи, почали робити стрiмкi кар"╓ри - кожний в тiй галузi, де були зв"язки у його впливових батькiв. Тому розбирати злочини кожно§ окремо§ людини було б недоречно. Використовуючи досвiд метрополi§, мiсцевi iдеологи оголосили злочинною саму iдеологiю збиралiзму, окремо пiдкресливши невинуватiсть персоналiй. Острiв"яни перевершили сво§х логадiйських хазя§в, одночасно прийнявши за аналогi╓ю з першим iнший законопроект. Вiн вносив змiни до карного кодексу, i в разi здiйснення людиною злочину в станi алкогольного чи наркотичного сп"янiння на лавi пiдсудних повинен був мiститися не сам злочинець, а пляшка з горiлкою або пакуночок з маковою соломкою. I, хоча iдея була не безглуздiшою, нiж перекладати провину за злочини проти людяностi iз конкретних людей на iдеологiю, така практика в кримiнальному судочинствi не прийнялася - забагато покидькiв вищого сослов"я стали користуватися таким зручним лазом в законодавствi. Проте навiть по сьогоднi нетверезий стан пiд час ско╓ння злочину зарахову╓ться судами як обставина пом"якшуюча - принаймнi в тих випадках, коли злочин ско╓но вищим проти нижчого. Взагалi на островi вживання громадянином будь-яко§ дурi (байдуже наркотикiв чи алкоголю) завжди викликало до залежного дуроголiка щонайменше жалощi, а iнодi навiть повагу. Дотепер невiдомо, чи вплинула на свiдомiсть агресивна рекламна полiтика бiзнес-груп, що спецiалiзувалися на виробництвi i розповсюдженнi рiзного ╜атунку зiлля i протягом всього минулого столiття повiльно але впевнено об"╓днувалися у потужнi трести-дуральнi, чи то повагу до речовин, якi викликають напади штучно§ ейфорi§ слiд вiднести до особливостей нацiонально§ ментальностi.

Довелося прийняти кiлька полiтичних рiшень, вiд яких керiвництво тепер вже незалежно§ кра§ни не вiдступилося й досi. Так було заборонено роздачу милостинi у грошовiй формi (окрiм випадкiв, регламентованих законодавством), щоб не провокувати створення надлишку готiвково§ маси, також пiд забороною дотепер адмiнiстративно-командне цiноутворення . Iдея розподiлу рабських вольностей була занадто приваблива, особливо для представникiв вищого сослов"я, щоб вiдкинути §§ взагалi, проте до законодавчо було запроваджено правило: при наданнi рабських вольностей будь-якiй категорi§ населення неодмiнно треба вказати джерело фiнансування, щоб не розбалансувався був бюджет. Цi писанi правила дозволили острову уникнути долi екзотично§, але на жаль невiдомо§ кра§ни iз незмiнними цiнами на все.

Треба наголосити, що внутрiшнiй режим сутт╓во пом"якшав iз вiдстороненням вiд влади збиралiстiв, принаймнi припинилися санкцiонованi владою безсуднi вбивства на iдеологiчному пiд╜рунтi. Проте залишати свiдомiсть простого народу зовсiм напризволяще без всяко§ iдеологi§ було б полiтичним злочином з боку влади. Нагадаю, попереднi володарi думок вели свою паству до земного раю пiд гаслом, що кожний гiдник може отримувати рабськi вольностi за рахунок безкоштовно§ працi протинасiв, а також конфiскацi§ майна пiсля ув"язнення або фiзичного знищення останнiх на користь достойникiв. Керiвництво чимошистсько§ партi§ встановило приблизнi долi двох цих антагонiстичних груп, подiливши суспiльство рiвно навпiл. Це вводило в оману деяких представникiв поганi вулично§, якi iнодi не розумiли свого мiсця в суспiльствi i намагалися по головах i трупах видертися на тi щавлi суспiльно§ пiрамiди, де §м бути вiд народження не судилося. Особливо прикрим було те, що державне i партiйне керiвництво iнодi потурали таким нездоровим прагненням. Це не означа╓, що вся соцiальна будiвля перекинулась за часiв збиралiзму догори дригом - в такому мiсцi, як острiв Ла╜╜не╜╜ це неможливо, та представникiв вищих i привладнених родiв таки непоко§ли занадто стрiмкi кар"╓рнi зльоти деяких новоспечених спритникiв. Нова iдеологiя повинна була спонукати нарiд до спокою i бiльшого шанування усталених традицiй i укладiв. I назва i основнi засади ново§ суспiльно§ свiдомостi вказують на те, що острiв того часу не був таким вiдокремленим вiд зовнiшнього свiту, принаймнi iнформацiйно. У назвi вiдображено було як ставлення вищих шарiв до низiв так i деяка образа на полiтично активну частину населення, без яко§, на думку стовпiв суспiльства не було б такого неоднозначного, а в усвiдомленнi велико§ частини елiти - ганебного перiоду державно§ iсторi§, як збиралiзм. Керуючись ненавистю до окремих представникiв попереднього режиму, новiтнi iдеологи оголосили, що тi майданнi подi§, якi дозволили верхiвцi малозначущо§ на той час полiтично§ партi§ отримати абсолютну владу над кра§ною були нiчим iншим, як охлократi╓ю, коли заповзятий охлос на втiху сво§м лялькарям перенiс паротяг острiвно§ iсторi§ не на тi рейки. Вiдсунувши вiд влади саму партiю, §§ супротивники вирiшили зробити винними у такiй iсторичнiй прикростi не лише найнижчих учасникiв революцiйних подiй, а й весь iнший простий люд прирiвняти до них i оголосити саме охлосом (на вiдмiну вiд поганi привладнено§, що вже тодi ся вважала демосом). Через особливостi нацiонально§ фонетики голоснi на початку слова промовляються дуже зрiдка, i для полегшення вимови охлос на мiсцевий лад стали називати хохлосом, а нову суспiльну свiдомiсть - хохлiзмом.

< Походження слова хохлiзм деякi дослiдники ведуть також вiд давньола╜╜незького слова "хогел" , яке в доiмперськi часи було образливим так звалася "людина без честi, совiстi i гiдностi, яка за невеликий шматочок пiдтухлого перемеленого з часником i перцем м"яса здатна зректися рiдно§ матерi i продати свою кра§ну". ╢ також в бельнiбарбiйськiй мовi слово "╜охль", яке буквально означа╓ "справжнiй веселун i витiвник, який почина╓ свiй день розпиттям мiцних алкогольних напо§в i виконанням нацiонального бойового танцю" - Автор>

Хохлосом стали називати не самий натовп, а люд, який в цей натовп збира╓ться, хохлiзмом же уклад §хнього життя, що для нього був змодельований iдеологiчним керiвництвом. Головне правило життя для хохлоса вкладалося в одну лише фразу, що заперечувала (а може розвивала) iдею видатного росiйського гуманiста:

"Кожна ница iстота може отримати сво╓ право, вiднайшовши поряд створiння, жалюгiднiше за себе".

Генiальнiсть впроваджувачiв новiтньо§ iдеологi§ полягала в тому, що цього разу майже нiчого не треба було змiнювати в ментальностi острiв"ян, до того ж вона вiдтворювала реалiстичнiшу картину суспiльства, нiж та недосяжна iдiллiя, яку намагалися побудувати збиралiсти. Дiйсно, вiдтепер не треба спритниковi було ганятися за примарним величезним птахом у небi, зате дозволялося показати всю свою силу, розчавивши на м"ясний фарш ту синицю, що вiн довгенько тримав у руцi. Якщо вживати економiчнi термiни, то це був перехiд iз екстенсивно§ до iнтенсивно§ форми iснування ницих iстот. До того вони дерлися на невiдомий для себе поверх соцiально§ пiрамiди, де на них нiхто не чекав, вiдтепер кожен з них знав те, що розумним людям i без вказiвки з гори було завжди зрозумiло: стрiмких соцiальних зльотiв не буде. ╥х за великим рахунком, нiколи й не було: за статистичними даними протягом попереднього бурхливого десятилiття iз десяти кар"╓рних карколамцiв, що завдяки партi§ були покинули сво§ соцiальнi прошарки, вiсiм помирали наглою смертю. Це не дивно, оскiльки тi роботи, для виконання яких цi спритники висмикувалися iз лав найнижчо§ поганi, були занадто небезпечними для життя, а бiльшiсть тих, хто виживав, твердо пiдсiдали на алкоголь або наркотики, оскiльки ско§вши справу нелюдську залишатися людиною неможливо. Винятком iз цього перелiку були хiба що крисуванцi, якi мiцно вхопилися за низовi полiцейськi посади в найбiднiших районах, утворивши основу ефективно дiючо§ дотепер Служби Охорони правопорядку. Проте вiдтодi стало дозволено без побоювання втручання з боку керiвництва i зайвих докорiв сумлiння гнобити i душити тих, кому в життi пощастило ще менше, нiж тобi. Приблизно так саме рiзнилася колонiальна полiтика цивiлiзованих ╓вропейських кра§н в першi вiки пiсля великих географiчних вiдкриттiв, коли пiд егiдою монарха i з благословення свято§ церкви можна було на загарбаних божественним правом землях вирiзати й випалювати все живе, сподiваючись, що награбоване перекри╓ всi витрати на священну експедицiю та ще й принесе неабиякий зиск, i в новiтнiй час, коли раптом виявилося, що всi землi Свiту вже передiленi мiж носiями цивiлiзацi§, i просте пограбування, а тим бiльше геноциди автохтонiв, не роблять носi§в хреста та меча багатшими. Саме тодi довелося втiлювати в життя найжорсткiшi форми рабства за всi часи iснування людсько§ цивiлiзацi§: вiд пiдступних способiв поневолення i перепродажу колись вiльних людей до найжорсткiшо§ за всю iсторi§ людства експлуатацi§ на величезних плантацiях та гась╓ндах, де тривалiсть життя людини не планувалася бiльше трьох-чотирьох рокiв. Але навiть цей короткий промiжок часу рабам треба було прожити в споко§ i стабiльностi, iнакше вони не спромоглися б виконати найголовнiшу мiсiю свого жалюгiдного життя - принести зиск сво§м рабовласникам. Отже постало питання виникнення iдеологi§. Благороднi ╓вропейськi гуманiсти часiв Просвiтництва вдало використовували в якостi останньо§ перемежованi вдарами батогiв релiгiйнi проповiдi, острiв"яни ж у столiттi двадцятому покладалися саме на хохлiзм. Вiн став дечим бiльшим за iдеологiю, перетворившись на форму людсько§ свiдомостi, i не останню роль у втiленнi в життя тако§ форми мислення стали напрацювання полiтологiв, що ╜рунтувалися на вивченнi iноземного досвiду в iдеологiчнiй полiтицi. Саме заради цього в рiзнi кра§ни зовнiшнього свiту були розiсланi емiсари iз паспортами латиноамериканських та азiйських кра§н - маючи завданням вивчення не лише програмних засад правлячих в кра§нах тоталiтаризму i авторитаризму партiй, а ще й укладу життя всiх прошаркiв населення цих держав, а також §хнього мистецького надбання (лiтератури, кiнематографi§, живопису тощо). В державному архiвi Ла╜╜не╜╜а я на власнi очi бачив теки iз такими вiдбiрками щонайменше по тридцяти кра§нах, в яких, на думку iдеологiчного вiддiлу новостворено§ партi§, контроль над свiдомiстю людини був чи не важливiшим, нiж економiчне життя. Шанувальникiв захiдних демократiй дуже розчарував би наведений мною перелiк тих кра§н. Я не став вдаватися у подробицi iдеологiчно§ роботи в тих кра§нах, iсторична спадщина яких для мене залишилася невiдомою через мо╓ ж невiгластво, лише хотiв довести до читачiв, який грандiозний обсяг роботи провели дослiдники, готуючись втiлювати в життя нову концепцiю.

Новий лад, що його заходилися розбудовувати новi духовнi очiльники нацi§ отримав назву хохлостабiльностi, самоназва партiйцiв - стабiлiсти. Духовнi §хнi спадко╓мцi керують кра§ною i тепер, тодi ж чергове скликання Чорного парламенту одноголосно затвердило як склад парламенту постiйного, де засiли народнi обранцi з минулого скликання, але вже з новими партiйними квитками, так i проголосило хохлiзм офiцiйною iдеологi╓ю автономi§. Два рiвнонаправленi i рiвнозначнi вектори стали основними засадами iдеологi§ хохлiзму: це зневага до нижчих за себе в суспiльнiй i╓рархi§ i плазування перед вищими.

Однi╓ю iз головних причин того, що населення сприйняло нову iдеологiю стало, як я вже вiдзначав, незначне послабшання режиму.

Ре╓страцiю у великих мiстах не скасували зовсiм, але вiдмiнили покарання аж до смертно§ кари для найнижчих верств населення за несанкцiоноване перебування в мегаполiсах - це вже спричинило перемiщення значно§ кiлькостi робочо§ сили до осередкiв цивiлiзацi§. Тисячi здорових мiцних молодикiв стали пiдтягуватися до тих мiсць компактного проживання населення, де зачепилися §хнi родичi або знайомi. Новi причiпайли, звiсна рiч, не жили в квартирах сво§х благодiйникiв, окрiм випадкiв, коли §х брали за хатню обслугу. Проте пiд час перевiрки законностi перебування немiсцевих у великому мiстi, слово витягайла зазвичай заспокоювало iнтерес представника влади до незнайомих суб"╓ктiв, особливо якщо воно дзеленчало срiбними ла╜╜ами. З тих часiв стала масовою традицiя позичати грошi у причiпайлiв, для останнiх же вважалося нетактовнiстю питатися про термiни повернення боргу. Джерела доходiв самих бiдних родичiв не цiкавили §хнiх бiльш успiшних одноплемiнникiв, тому не було особливою несподiванкою раптове ув"язнення або навiть страта причiпайла. Та слiд зазначити, що переважна бiльшiсть тих, що пона§хали, не стала на кримiнальний шлях, а поповнила лави трударiв. В мiстах робочий день для найнижчо§ чернi обмежили одинадцятьма годинами, а в сiльськiй мiсцевостi -дванадцятьма, окрiм того кожнi два тижнi працiвник мав право вiдпрацювати лише половину робочого дня - отже, навiть у найнижчих прошаркiв населення з"явився вiльний час. Громадяни так званих цивiлiзованих кра§н, розпещенi шiстдесяти -, а часом i сорокагодинним робочим тижнем, напевно не зрозумiють в чому тут пом"якшення. Тому слiд повiдомити, що за панування чимошистiв керiвниковi надавалося право обмежувати трудовий час лише розмiром само§ доби, по закiнченнi ж виробничого процесу обов"язковою була присутнiсть кожного працiвника на загальних зборах пiд проводом партiйного осередку, де годилося вивчати речiвки i слогани, що §х вигадувала i оприлюднювала вiнценосна пара.

В цi ж часи була започаткована традицiя безоплатно§ працi першi кiлька рокiв, що розпочалася iз недоплат призначенцям на так званi доходнi мiсця. На таких вакансiях працiвники споконвiку на одну зарплатню не жили не тiльки тому, що це вважалося ганьбою, а ще й через фiзiологiчну неможливiсть вижити, пiдтримуючи схвалений конкретним прошарком суспiльства рiвень життя. До мiсць доходних причислялася насамперед митниця - для кра§ни, що повнiстю вiдокремлена вiд зовнiшнього свiту, але §§ елiта користу╓ться всiма благами глобалiзовано§ цивiлiзацi§, нема╓ дохiднiшого закладу. Також традицiйно не жили на зарплатню полiцiанти, митарi та працiвники iнших фiскальних департаментiв. Проте на нижчих щавлях трударi теж намагалися не вiдставати вiд вищих гiдникiв. Персонал сиротинцiв та iнших богоугодних закладiв нiколи не мав проблем iз харчуванням. Водi§ високодостойникiв могли у вiльнi часи використовувати службову машину як засiб виробництва. У мiсцевих офiцiантiв а також шевцiв, закрiйникiв, перукарiв та представникiв iнших професiй, де вiдбува╓ться мiжособовий контакт iз клi╓нтом, чайовi в рази перевищували офiцiйну платню, працiвники роздрiбно§ торгiвлi мали змогу вивiряти ваги i рахувати решту на свою користь(за роки збиралiзму мiсцеве населення звикло, що державний сектор економiки охопив цi традицiйно приватнi галузi народного господарства). Професiя ж лiкаря взагалi стала привладненою, оскiльки лишень через медичнi довiдки можна було домогтися грошово§ милостинi. Нарештi, просто клондайком для працiвникiв будь-якого рiвня були тi контори, що надавали ритуальнi послуги: острiв"яни нiколи не мали звички заощаджувати на сво§х небiжчиках. Такi професi§, де була можливiсть в процесi трудово§ дiяльностi спiлкуватися з представниками iнших прошаркiв на островi звалися напiвсвободними.

Заробiтна платня новопризначеного напiвсвободника одразу ставала об"╓ктом зазiхань як прямого керiвництва, яке вважало, що "нетрудовi доходи" в рази §§ перевищують, так i того, хто давав рекомендацiю молодому фахiвцевi, бо цей достойник теж надавав протекцiю не просто так, щодня рахуючи недоотриманий прибуток. Звiсно, iдеальним був варiянт, коли сам начальник брав пiд пряме або навiть безпосередн╓ керiвництво когось iз близьких родичiв, але побудувати iдеальну кра§ну, як вiдомо, можливо лише у вiртуальному просторi. Тиск на тих вуличних, хто лише починав свою кар"╓ру, з обох бокiв був шаленим. Працiвник iнколи мав фiнансових зобов"язань стiльки, що не стало б цiлого життя §х виконати, оскiльки за порушення термiнiв виплати i керiвник по командi i стороннiй благодiйник нараховували величезнi вiдсотки, якi в рази перевищували суму самого боргу. Коли питання вийшло на найвищий рiвень, Рада читачiв законiв прийняла мудре рiшення на захист молодих фахiвцiв: першi десять рокiв новопризначинець дiйсно зобов"язаний пiдвищувати матерiальний рiвень i свого керiвника i свого благодiйника, але фiнансовi потоки мають бути розмежованi: начальник отриму╓ зарплатню пiдлеглого у повному обсязi, але не зазiха╓ не незапланованi штатним розкладом доходи. Того ж самого у дзеркальному вiдображеннi повинен дотримуватися достойник, що склав був протекцiю, не накладаючи око на ту суму грошей, яку працiвник отриму╓ в касi. Iдея стягувати плату за право працювати в першi п"ять рокiв народилася значно пiзнiше, коли обов"язковими атрибутами державного службовця стали автiвка, мобiльний телефон та комп"ютер, а державний бюджет не був спроможний цим працiвникiв забезпечувати. Попри всi побори, конкурс на замiщення доходних вакансiй дотепер зависокий - оскiльки всi витрати посадовець, або будь-який трудiвник, що працю╓ iз живими грiшми, завжди перекладав на тих клi╓нтiв, що стояли нижче за нього в суспiльнiй i╓рархi§. У випадку, коли клi╓нт несподiвано виявлявся вищим в цiй пiрамiдi, або мав мiцнiшу партiйну горлянку чи зв"язки серед мiсцевих крисуванцiв, надавач послуг нiс збитки, бо був зобов"язаним компенсувати вищому за себе i моральнi i матерiальнi втрати, та траплялося таке дуже зрiдка. Запобiганню непорозумiнь сприяла полiтика соцiально§ сегрегацi§ у великих мiстах, основнi риси яко§ я вже показав, описуючи устрiй столицi. Ре╓страцiя не була скасована, оскiльки стала основою для розподiлу людей на бiльш i менш гiдних. Мешканцям центральних районiв не тiльки було зручнiше i безпечнiше пересуватися коло сво§х осель. Враховуючи, що в елiтних кварталах зайвих людей не мешка╓, нормативи i еталони гiдного життя були встановленi для кожно§ категорi§ населення з урахуванням саме мiсця §§ ре╓страцi§. Тодi ж означилися сучаснi кiльця в столицi i аналогiчнi демаркацiйнi лiнi§ в периферiйних мiстах кра§ни. Мешканцям iсторичного i нового центру держава була просто зобов"язана створити прийнятнi умови проживання, оскiльки то були люди не просто гiднi, а у бiльшостi сво§й родовитi i дуже заслуженi. Для такого люду стало за норму мати у користуваннi не менш ста квадратних ярдiв житлово§ площi на кожного члена родини, враховуючи домашнiх улюбленцiв: собак, котiв, мавп, ягуарiв, крокодилiв тощо у разi, якщо тварина також заре╓стрована належним чином. Всi представники вищих i привладнених, що мешкали в межах першого кiльця мали право на отримання негрошово§ милостинi на погашення комiрного у спосiб мною вже описаний, який дi╓ дотепер. Городяни, якi мешкали мiж першим i другим кiльцем милостиню отримували на ту житлову площу, що не перевищувала тридцять один квадратний ярд на людину i тварину, процес ре╓страцi╓ останньо§ значно ускладнювався через необхiднiсть сплатити iз власно§ кишенi тi внески, якi вищим компенсувала держава. Тi ж люди, що проживали за другим кiльцем мали гiпотетичну можливiсть сплатити iз державно§ скарбницi за п"ять iз половиною квадратних ярдiв на пожильця, що ж до включення тварин до перелiку убогих пожильцiв, то це питання вже кiлька десятилiть сто§ть на порядку денному органiв мiсцевого самоврядування вiдповiдних районiв i сплива╓ перед кожними комунальними виборами. Саме в тi часи була впроваджена принизлива процедура виклянчування милостинi з винятком для вищо§ ланки суспiльства - iз розрахунком, що залишки людсько§ гiдностi не дозволять бiльшостi простолюдства побиратися перед владою. Це не могло спрацювати хоча б через споконвiчне вiрування ла╜╜нежцiв у чарiвну силу магiчно§ фiгури iз пальцiв, яку треба тримати в кишенi - тодi нiяке дiйство стосовно тебе приниженням не вважа╓ться .

Також сегрегацiйнi процеси не обiйшли медичне обслуговування: безкоштовне лiкування за мiсцем ре╓страцi§ корiниться в тих часах. Враховуючи надлишок стацiонарiв, розмiщених в центральних i пiдцентрованих районах великих мiст, велика частина пенсiонерiв, що мешкали там навiть заходилася таким чином заощаджувати грошовi пенсiйнi кошти. Кiлька мiсяцiв на рiк цi шанованi люди перебували в лiкарнях, де фахiвцi вiдшукували у них на §хнi ж прохання рiзноманiтнi хвороби.

Отже, помилки iз визначенням соцiального статусу клi╓нтiв серед представникiв доходних професiй траплялися нечасто, оскiльки в кожному районi справжнi професiонали знали, як себе поводити. Менш престижними вважалися тi спецiальностi, де коло спiлкування обмежувалося представниками лише свого колективу - так званi несвободнi. Та i на цей прошарок населення вплинули суспiльнi змiни. Процес розмежування всерединi самого колективу став якiсно iншим. Вiдтепер не було необхiдностi вiдшукувати серед свого оточення ворогiв, якими, згiдно партiйно§ риторики, був кожний другий, пiдозрюючи всiх, а iнодi й самого себе. Нова доктрина внутрiшньо§ полiтики в галузi мiжлюдського спiлкування полягала в значному зменшеннi долi в суспiльствi людей не гiдних - вона не повинна була перевищувати десяти вiдсоткiв. До того ж це не обов"язково мали бути вороги народу - просто невправнi, непрофесiйнi i несвiдомi iндивiди, що тягнуть колектив i все суспiльство на дно. Таких стали називати "логерами", що можна перекласти як "крайнi", "виннi", "вiдсталi" тощо. В кожному трудовому колективi був щонайменше один логер, якого зазвичай звинувачували у недолiках роботи та вадах життя спiлки. Звинувачувати систему нiхто права не мав. Крайнiх обирали не завжди об"╓ктивно оцiнюючи §хнi професiйнi здiбностi - iнодi людину цькували через §§ фiзичнi вади, наявнiсть полiтичних поглядiв, вимову, кольор волосся, форму носа чи вушно§ раковини, нетрадицiйнi сексуальнi вподобання(при чому об"╓ктивно оцiнював орi╓нтацiю крайнього не лiкар чи психолог, а шанований член колективу). Якщо людина просувалася вище на одну сходинку кар"╓рною драбиною, ставлення до не§ з боку нового оточення було застережливе, але не обов"язково вороже: такий чоловiк мiг бути чи§мось зятьком, що видко було одразу, або iклоносцем чи причiпайлом що теж згодом з"ясовувалося, а образи на адресу протеже шанованих людей не вiталися новою iдеологi╓ю. Спiлкування мiж рiзних прошаркiв суспiльства теж регламентувалося засадами хохлiзму, хоча настанови iдеологi§ аж нiяк не були догматами прямо§ дi§. Так всерединi певного прошарку iснував не прописаний але обов"язковий для виконання сво╓рiдний кодекс честi - такi були,╓ i будуть в усi часи в усiх кра§нах. Але тiльки на островi iснують винятки для спiлкування з представниками вищих прошаркiв. Тi помилки та хиби, що члену колективу нiколи б не подарували, представникам вищих пробачаються залюбки. Найзаповзятiшi захисники власно§ гiдностi серед рiвних собi i нижчих одразу стушовуються i стають жалюгiдними, тiльки-но починають спiлкуватися з людиною, що вища за них в суспiльнiй i╓рархi§. Зате особа, кар"╓ра яко§ зненацька покотилася пiд гору, з високою вiрогiднiстю могла стати логером в новому колективi: аж занадто кортiло забитому життям хохлосу помститися за власне нице становище бодай комусь iз вищого суспiльства, а невдахи зазвичай не мали пiдтримки вiд колишнiх друзiв.

Найсприятливiшим ╜рунтом для ново§ iдеологi§ були колективи дитячi i особливо пiдлiтковi. Дiти i без прополiскування мiзкiв - найжорстокiшi створiння у людськiй спiльнотi, в найблагопристойнiших навчальних закладах найспокiйнiших кра§н свiту йдуть постiйнi пiвнячi бо§ за мiсце пiд i╓рархiчним сонцем, а якщо цiй метушнi сприяють засади внутрiшньо§ полiтики - процес без сумнiву буде успiшним. Недалекоглядними ╓ тi педагоги, якi вважають себе розумнiшими за дiтей. Щодо багажу знань - в цьому вони беззаперечно правi, але бути розумними жити люди не вчаться, а здебiльшого народжуються. Тому в усiх навчальних закладах, навiть в дитячих садках, найзухвалiший бешкетник чiтко зна╓, кому iз однолiткiв можна дати копняка чи навiть роз"юшити пику, а кого чiпати не варто, хоч би як той не напрошувався. Якщо ж викладачi або вихователi пiдкреслюють нерiвнiсть учнiв, а вiрнiше §хнiх батькiв, перед одними улесливо схиляючись, немов офiцiант в дорогому ресторанi перед вибагливим вiдвiдувачем, з iншими ж розмовляючи зверхньо, наче з пiдлеглими - i все це робиться iнодi в присутностi дiтей - в такому випадку учнi отримують чiтку установку, серед кого можна вирiзняти логерiв, а кого краще не займати. Помилиться той, хто закидатиме мiсцевим вчителям спрямування пiдлiтково§ агресi§ на конкретну дитину - об"╓кт гноблення зазвичай визнача╓ колектив в особi його найповажнiшого члена - на вiдмiну вiд попереднього перiоду, коли ватажка-варяга в пiдлiтковий колектив призначав партiйний осередок. Таких лiдерiв стали називати круцанами, що можна перекласти як "перший серед перших", "найдостойнiший", "вiрний власному слову". Лише круцани мали право доповiдати старшим про подi §§ в колективi та стосунки мiж його членами. Траплялися випадки, коли лiдер класу влаштовував полювання на перспективного свого однокашника лише з тим, щоб сво╓часно захистити останнього i стати в його очах героям. Такий юний талановитий органiзатор заглядав далеко наперед, коли "врятований" ним друзяка почне самостiйне просування кар"╓рними сходинами i iз вдячностi вiзьме рятiвника до себе причiпайлом. Тодi розумниковi залишиться лише прикле§тися до свого обожнювача неначе той Маркс до свого Енгельса, i до§ти його все життя, якщо тiльки не нагодиться лiпший витягайло.

В нетрях великих мiст i бiдних повiтових центрах вiд пiдлiтково§ лютi не захищенi i самi викладачi, особливо коли йдеться про випускнi класи. Тут кри╓ться пояснення ще однi╓§ традицi§: членства викладацького складу у правлячiй партi§, яке ╓ обов"язковим також для нижнiх полiцейських чинiв. Хулiганiв шкiльних в iнших кра§нах намагаються приборкати, звертаючись за допомогою до полiцi§. Це майже нiколи не спрацьову╓, оскiльки службi забезпечення правопорядку протистоять вуличнi кримiнальнi угруповання, що мають набагато сильнiший вплив на свiдомiсть пiдлiтка, i до складу яких шкiльнi забiяки зазвичай входять. На островi вуличнi банди самi ╓ правоохоронними органами, дисциплiна ж вимага╓ в будь-якiй ситуацi§ ставати на захист однопартiйця. Отже, на вiдмiну вiд деяких кра§н третього свiту, де вчителiв вступати до правлячо§ партi§ спонука╓ кар"╓ризм та шкурництво, або iнших кра§н тi╓§ ж категорi§, в яких бюджетники - настiльки жалюгiднi i зацькованi створiння, що бояться навiть пирхнути у вiдповiдь на вимогу директора навчального закладу поповнювати лави владно§ партi§(цей директор - теж власно§ волi не ма╓, а лише викону╓ вказiвку свого керiвництва i тремтить, побоюючись втратити пiд собою крiсло). На островi Ла╜╜не╜╜ партiйний квиток в кишенi вчителя в бiльшостi регiонiв кра§ни ╓ одним iз небагатьох способiв врятуватися вiд фiзично§ розправи. Звiсна рiч, трапляються помiж викладачiв люди особливi, якi навiть в неблагополучних районах здатнi керувати пiдлiтковими колективами без партiйно§ пiдтримки, але то повинен бути або генiй в галузi педагогiчно§ науки, або людина, що хитрiстю, жорстокiстю i пiдлiстю перевищу╓ весь мiсцевий осередок партi§. В будь-якому разi така непересiчна особистiсть не засидиться в рядових викладачах.

Iдеями роздiльного правосуддя, коли за той самий злочин для представникiв рiзних верств населення ╓ рiзнi покарання перейнялися апологети педагогiки, визначивши для рiзних верств населення рiзнi методики виховання дiтей. Не вдаючись в подробицi, наведу лише один приклад рекомендацiй. Так, якщо дитина iз вищо§ родини в чотири чи п"ять рокiв опану╓ додавання до двiйки одиницi, вчителям та батькам слiд виказувати свою радiсть в такому обсязi, нiби §хн╓ чадо довело теорему Пiфагора. У разi ж, коли всю таблицю множення вивчить дитина iз низових прошаркiв поганi, батькам (якщо вони взагалi переймаються вихованням сво╓§ дитини), слiд поставитися до досягнення скептично i весь час натякати малому розумниковi, що iсну╓ ще алгебра i тригонометрiя, при чому завжди слiд нахвалювати дiтей тих батькiв, що в суспiльнiй i╓рархi§ стоять вище. За такою методою нащадок високошановано§ родини спроможеться розвинути максимально сво§ навiть дуже мiзернi здiбностi, зате способи виховання дiтей чернi настiльки жорсткi, що, докладно вивчивши §§ засади, навiть Кафка не дуже б переймався сво§м жахливим дитинством. Неважко здогадатися, що серед дiтей в бiднiй родинi найжалюгiднiшою була доля саме дiвчат, тому в чотирнадцять-п"ятнадцять рокiв бiльшiсть iз них вважала за благо пристати до якогось фрайду, анiж повсякчас слухати буркотливi повчання батькiв. Також, з огляду на засади хохлiзму, ста╓ зрозумiлою звичка молодих дiвчат не вiдмовляти в статевiй близькостi чоловiкам, вищим за соцiальним статусом, якою причиною ╓ зовсiм не тваринна хтивiсть мiсцевого жiноцтва, i, навiть, не меркантильнi мiркування, а просте бажання догодити вищому за себе. Традицiя ла╜╜незьких ланцiв обожнювати вищих за походженням дiвиць, сприймаючи §х як об"╓кт зазiхання i слухачок сво§х дурнуватих вiршикiв, навiть якщо вiрогiднiсть зятькiвства нульова, в той самий час до дiвчат бiднiших за себе ставитися не приховуючи вiдвертого хамства теж не суперечила новiтнiй на тi часи iдеологi§.

Звичка дiтей вищих вважати iстотами неординарними, а сво§х - щурячим лайном плавно веде до другого вектору хохлiстсько§ iдеологi§ - обожнювання елiт. Звiсно, теорiя передбача╓ крайнощi - навiть якщо дiти багатi§в ╓ не дуже придатними до наук, вони все одно мають посiсти i суспiльствi те мiсце, що визнача╓ться майновим i соцiальним статусом §хнiх батькiв - головною для них умовою ╓, наслiдуючи прагматичних апостолiв ходити по камiнцях. В реальному життя молодi достойники, переколиханi ще з люльки i маючи сприятливi умови для навчання (ранiш я вже зазначав, що кримiногенна ситуацiя нормалiзу╓ться iз наближенням навчального закладу до центрiв великих мiст), стають рушiйними силами креатитву i генераторами iдей. Виходячи у велике життя i маючи фiнансову та адмiнiстративну пiдтримку вiд власних батькiв, тi, кого в деяких кра§нах кличуть "мажорами" втiлюють найсмiливiшi прожекти - iнодi вдало, але трапляються i казуси, коли до сприйняття генiальних iдей суспiльство ще не дозрiло. Iз пiвстолiття тому один iз юних фiнансових генi§в вразив суспiльну думку вдалим i надрентабельним перепродажем в колах сво§х однолiткiв новомодних на той час амфiтамiнiв, при чому всi вкладення були обмеженi кишеньковими грошима перспективного фiнансиста -бiзнес його батька мав вiдношення до фармакологi§. Викрили авантюру зовсiм не правоохороннi органи, якi взагалi не мають хибно§ звички втручатися в особисте життя вищих. Рiч у тiм, що торгiвля стимулюючими засобами в школах для дiтей багатi§в на той час була безспiрною прерогативою iншого клану. Ще один випадок трапився в другому пiсля Трiлдогдрiба периферiйному центрi, коли молодий син бургомiстра вирiшив мавпувати забудову столичного iсторичного центру, розширюючи житт╓вий простiр вглибину. Молодий обдарованець не врахував того факту, що його мiсто сто§ть на плавунах, i глибинна забудова там якщо i можлива, то потребу╓ вкладень в рази бiльших, нiж в столицi, при тому, що цiни на нерухомiсть там набагато нижче трiлдогдрiбських. Результатом господарсько§ дiяльностi невизнаного генiя стало руйнування кiлькох будiвель в iсторичному центрi, в тому числi публiчно§ бiблiотеки. При цьому жоден впливовий батько не дозволив би, щоб його дитинi завдали бодай яко§сь кривди, включаючи притягнення до суду або накладання фiнансових зобов"язань iншими суб"╓ктами економiчних вiдносин. Для таких випадкiв невдалого втiлення генiальних iдей теоретики хохлiзму рекомендували вирiзнити особливу верству населення - так званих вигрiбайлiв або дупникiв. Хоча новостворена спiльнота пристосована була пiд мiсцевi реалi§, назву свою цi привiлейованi представники поганi отримали внаслiдок детального вивчення мiсцевими науковцями свiтово§ iсторично§ спадщини зовнiшнього свiту. Iсторичнi дослiдження, якi ╜рунтувалися на бесiдах iз представниками попереднiх епох за прямого сприяння глабдобдрiбського володаря, дозволили дiзнатися дещо нове про перiод середньовiччя i побут тодiшнього лицарства. Тогочасний рiвень технологiчних досягнень у галузi зброярства не дозволяв благородному во§ну дуже оперативно вдягати i скидати облаштунки. Вивчення людсько§ фiзiологi§ доводить, що наявнiсть всерединi грудно§ клiтини хороброго серця ще не означа╓, що той самий чоловiк ма╓ мiцний шлунок. Втеча ж з поля бою навiть заради справляння велико§ потреби могла назавжди зганьбити шляхетний рiд. Саме ця обставина спонукала рицарiв серед чисельно§ команди челядi i збро╓носцiв тримати одного особливого чоловiчка для виконання дуже делiкатно§ функцi§: через спецiальний отвiр, що був акуратно прорубаний в сталевих латах нижче спини цей в прямому сенсi санiтарний технiк мав вигрiбати тi продукти житт╓дiяльностi шляхетно§ особи, про якi не личить говорити вголос. Друге не менш важливе завдання привiлейованого збро╓носця полягало в тому, щоб не бовкати язиком про подi§, яких вiн був, так би мовити, безпосереднiм учасником. Бо не дуже б хотiлося високородним i титулованим родичам вiдважного бiйця почути вiд стороннiх новину, що молодий панич обкалявся був перед самiсiньким бо╓м.

Нiвелювання ситуацiй, може не таких ганебних, але не менш делiкатних входило в обов"язких ла╜╜незьких дупникiв: саме вони залагоджували ексцеси iз правоохоронними органами в разi невдалого втiлення прожекту, знаходили чоловiка, якого можна було б узяти за бугая i в разi потреби навiсити на нього всiх собак (традицiя пiшла саме з тих часiв), а також домовлялися iз крисуванцями, в тому випадку, коли юридичнi засоби розрулювання ситуацi§ не спрацьовували, а молода обдарована особистiсть мала за будь яку цiну уникнути вiдповiдальностi перед кланом або перед iншими суб"╓ктами господарювання чи права.

В мозки дiтей вищих i привладнено§ поганi iдеологiя хохлiзму не вбивався з дитячих рокiв як устав у голову вояка, навпаки все оточення запевняло §х, що вони ╓ щонайменше демосом, а можливо взагалi унiкумами i найобдарованiшими в свiтi створiннями. Тим бiльш дивним ╓ той факт, що окремi представники верхiвки нацi§, спiлкуючись iз представниками нацi§ в iмперi§ титульно§, поводилися саме так, як §хнi нижчi поводилися з ними, постiйно наголошуючи на сво§й меншовартiсностi i високостi свого спiврозмовника - навiть в тому випадку, коли з ла╜╜незького боку був посадовець iз дуже високим чином, а бельнiбарбi╓ць - пересiчний громадянин. Знаючи, що на островi втiлю╓ться в життя нова iдеологiя i спiлкуючись iз доволi високими представниками нацi§, iмперськi iдеологи зробили висновок про надмiрну м"якiсть народностi (оскiльки розмови високодостойних ла╜╜нежцiв iз власною черню бельнiбарбiйцям чути не доводилось), через це iмперськi полiтастрологи якийсь час називали холiзм антихуцпою. Не треба нарiкати острiв"янам на антисемiтизм чи юдофобiю - через вiдокремленiсть вiд зовнiшнього свiту в межах пiдшатрово§ терри ╓врейське питання взагалi нiколи не стояло. Просто традицiя вважати всi опрiчнi нацi§ лише угнiйним матерiялом для процвiтання власно§ - цiлком протилежна тому, що кида╓ться в очi при спiлкуваннi з провозвiсниками хохлiзму - склада╓ться враження, нiби §хня нацiя одразу погоджу╓ться стати тим самим гно╓м i виконати свою iсторичну мiсiю - дати розквiтнути нацiям бiльш гiдним. Треба подякувати боговi логадського патрiархату, що iмперiя не перекинулася на iуда§зм, оскiльки тодi спiвмешкання старшого брата з меншим було б як спiльне життя садиста iз мазохiстом: дуже при╓мним для обох, але закоротким.

Треба зазначити, що на час встановлення нового режиму на островi припада╓ черговий пiдйом економiки метрополi§. Деякi фахiвцi пов"язують це iз значним пiдвищенням цiн на алмази на мiжнародному ринку. На той перiод бельнiбарбiйське керiвництво налагодило §х видобуток в промислових масштабах, а чисельнi фiрми, заре╓строванi в найбiднiших африканських кра§нах вдало заплутували слiди так, що допитливi агенти нiколи б не визначили походження дорогоцiнного камiння (нагадаю, що дiю Великого договору про невтручання нiхто не скасовував, i могутня iмперiя не могла дозволити собi "засвiтитися" на мiжнароднiй аренi). Перiод хохлостабiльностi став часом найтiснiшо§ iнтеграцi§ мiж старшим i меншим народами-братами. Достатньо сказати, що в тi десятилiття обмiнний курс ла╜╜незького ла╜╜а дорiвнював курсу бельнiбарбiйського барля, хоча грошова одиниця острiв"ян i не мала золотого вмiсту. ╢днання було впроваджено не тiльки в економiчному життi, а й на iдеологiчному фронтi. Звiсно, титульна нацiя не могла взяти хохлiзм власною iдеологi╓ю принаймнi через самоповагу. Ретельно вивчивши засади укладу життя острiв"ян, iмперськi полiтастрологи навiть запозичили термiн хохлос, що став означати буквально "дешева нацiя", безвiдносно до етнiчно§ приналежностi спiльноти-об"╓кта дослiдження, окремих же iндивiдiв, що в сукупностi складають хохлос стали називати "дешевими пiднiжками". Проте iдеологiя метрополi§ теж зазнала деяких зсувiв, i змiни свiдомостi острiв"ян дуже iмпонували бельнiбарбiйським очiльникам. За майже двiстi рокiв, протягом яких Логадо домiнувало на всiй пiдшатровiй террi, з"явилося багато теоретичних напрацювань в галузi управлiння таким великим наддержавним утворенням. На тi часи у внутрiшнiй дискусi§ перемогли iдеологи, що ставили принципи матерiального заохочення вище, нiж силовi методи. Iмператор i до того нагороджував найвiрнiших сво§х холопiв частиною бойово§ здобичi та (або) грошима, але то завжди була добра воля Сонцесяйного. Щодо найвiрнiших слуг така воля виявлялася автоматично (бюрократична машина працювала на випередження), проте позбавлення грошового довольства не вважалося правопорушенням з боку iмперi§. Нарештi в серединi двадцятого столiття iмперське керiвництво вирiшило узаконити тi виплати, що давно вже здiйснювалися де факто, проте подати це як височайшу милiсть з боку Сонцесяйно§ особи. Отже, окремим iмператорським указом право вiрних холопiв на грошове утримання було замiнено зобов"язанням кра§ни виплачувати це саме утримання. На найнижчому бюрократичному рiвнi наслiдкiв полiтичного рiшення нiхто не вiдчув - готiвка вiрним холопам видавалася в тому ж обсязi за тими самими платiжними документами. Але змiна ярлика супроводжувалася тривалими поясненнями iдеологiв, що це саме подарунок пiдлеглим вiд божественно§ особи. Слово "холоп", як вiдомо, походить вiд корiння "хол" - раб, i означа╓ "раб належний". Iмператорським указом вводилося у вживання нове поняття "раб щасливий", що вимовлялося як "хол-уй". Згiдно з нововведенням у внутрiшньоiмперськiй iдеологi§, нiчого не може зробити раба бiльш щасливим, нiж наданання паном, а тим бiльше iмператором, яко§сь милостi, i грошова винагорода - найпростiший i найбажанiший прояв тако§ милостi. Але Сонцесяйний пiшов ще далi, оголосивши, що кожний холуй отриму╓ готiвкою лише двi третини сво╓§ винагороди, решта третина буде сплачуватися по досягненнi шiстдесятирiчного вiку тим, хто вислужив не менше тридцяти п"яти рокiв. Отже, всi, хто перебував на державнiй iмперськiй службi вiд дня оприлюднення указу стали йменуватися iмператорськими холуями, i, що важливо для iсторi§ острова, яку я ретельно вивчав, до перелiку холу§в можна було долучати представникiв меншовартiсних нацiй, а вiдтак i ла╜╜нежцiв. Звiсно, братам меншим високе холуйське звання треба було вибороти вiдданою службою - далеко не всякий мiг бути вдосто╓ний тако§ велико§ честi. Що ж до необхiдностi саме виборювати право на рабське щастя, той самий департамент наводив приклад iз найшанованiшо§ книжки в зовнiшньому свiтi, а конкретно ту частину, де розповiдалося про перше в iсторi§ людства докладно занотоване перетворення холопiв на холу§в. Коли пан, вiд"§жджаючи далеко, залишив трьом сво§м холопам зливки срiбла, то першi дво╓, намагаючись вислужитися, примножили здобуток, i по поверненнi свого хазя§на потiшили його, зробивши багатшим. Оскiльки всi заробленi кошти належало вiддати пановi, то §хнiй холуйський талан полягав у тому, щоб приносити користь сво╓му власниковi. Третiй же раб зганьбив назавжди сво╓ iм"я i свiй рiд, бо повiвся як невдячний холуй i невiрний холоп, сховавши свiй зливок i вiддавши його в цiлостi вищiй за себе iстотi. Злочиннiсть його дiяння поляга╓ в тому, що вiн поставився до господаря, як до рiвного собi, лише виконавши зобов"язання i не спромiгшись забезпечити пановi можливостi збирати там, де той не сiяв - а саме це ╓ невiд"╓мним правом панiв, i забезпечення цього права - головний обов"язок холопiв, якщо вони вiрнi, на всi часи iснування людства. Саме тому в зовнiшньому свiтi, як i пiд магнiтним шатром, всi наступнi поколiння прославляють холу§в i зневажають холопа невiрного. Департамент з iдеологi§ напучував, що на убратервлених колись i навiки землях ще досi багато холопiв, та мало холу§в. Це насамперед означало, що для виконання фiзично§ чи навiть розумово§ працi у iмперi§ людського ресурсу достатньо, але не сумлiнною працею, а саме служiнням Сонцесяйнiй особi, або тому посадовцю, що його величнiсть представля╓, можна досягти успiху в життi.

Звертаючись до представникiв убратервлених колись народiв, iмперськi iдеологи закликали: "Йдiть до сво§х панiв, намагайтеся §х вразити чимось особливим i неординарним. Якщо треба - плазуйте перед ними, цiлуйте §м ноги, робiть речi, що багато iнших людей назвали б ницiстю - лише таким чином ви зможете виблагати для себе холуйського таланта, лише так вам поталанить". З цього не витiкало, що будь-хто, лише плазуючи перед вищим за себе в iмперськiй i╓рархi§, отримав би омрiяне пiдвищення по службi чи матерiальне заохочення, проте, повертаючись до описання острова, де мiсце людини в суспiльствi було визначено майже остаточно при §§ народженнi, холуйство давало бодай якийсь шанс отримати трохи бiльше вiд належного. Це було однi╓ю iз багатьох причин того, що iз ла╜╜нежцiв виходили найвiрнiшi i найзаповзятiшi iмперськi холу§. До того ж сам уклад життя на островi давав можливiсть перестрибнути через суспiльну сходинку переважно холуям, хоча й не iмператорським, а панським. Дiйсно, зятьок отримував сво╓ зятькове, заплiднюючи доньку якогось достойника, фрайдiвка - через те сексуальне задоволення, що отримував старий хозел, iклоносець - пiдбираючи з-пiд того ж хозла жiнку, i таким чином задовольняючи його примхи, вигрiбайли - оберiгаючи панських дiтей вiд житт╓вих негараздiв, якi самi ж паничi здебiльшого собi й створювали, крисуванцi, найманi для виконання особливих завдань - роблячи аморальнi речi, щоб пiдтерти панське паскудство. Навiть звичайнi трударi першi роки виконували свою роботу безкоштовно, збiльшуючи в такий спосiб панове надбання. Здавалося, нацiя навмисно створена, щоб народжувати холу§в ще й для iмператора. Найвищi посадовцi автономi§ майже всi одразу отримали унтер-офiцерськi звання в армiйськiй його Сонцнсяйностi i╓рархi§ i Та╓мнiй полiцi§. Всi вишi були пiдпорядкованi iмперському мiнiстерству освiти, бо диплом неабияк сприяв кар"╓рному зростанню потенцiйного холуя. Плата за навчання, як i за право скласти вступнi iспити була символiчною, але для абсолютно§ бiльшостi ла╜╜незько§ поганi не пiдйомною. Проте, щоб нижчий хохлос не вiдчував себе аж занадто обдiленим долею, середню освiту зробили безоплатною i обов"язковою.

Iз ла╜╜нежцiв виходили непоганi кадровi вояки: схилення прiоритетiв до матерiяльного заохочення не означало, що iмперiя взагалi вiдмовлялася вiд доктрини домiнуючого братерства та силових способiв подолання внутрiшнiх суперечностей на великому континентi. Тим бiльше, що клятi сепаратисти не припиняли спроб за допомогою терактiв розшматувати велике утворення, отже, потреба в регулярнiй армi§ не зменшилась, в §§ ж лавах бiльшiсть сержантського складу було з ла╜╜незьким корiнням. Во§ни цi щиро вiрили, що приносять користь не тiльки iмперi§, а i самим поневоленим колись народам, вважаючи нацiонально-визвольну боротьбу злочином, тяжчим за тероризм, в першу чергу проти власного народу. Сепаратисти заважали сво§м одноплемiнникам влитися у дружню сiм"ю убратервлених народiв i, можливо, найдостойнiшим представникам нацi§ апрiорi меншовартiсно§ вкусити найбiльшого щастя для громадян iмперi§ - стати холуями. Iз власного досвiду цi хвацькi бiйцi знали, наскiльки вигiднiше i перспективнiше прислужувати великiй iмперi§, нiж скнiти у себе вдома, тому заповзято несли просто на багнетах щастя холопам невiрним. Так прагматична i не вiдразлива дiвчинка-пiдлiток, яка не вбача╓ нiчого поганого у дiях старого педофiла, водить до нього сво§х подружок iз щирою впевненiстю, що робить добро товаркам-однолiткам: адже, на §§ думку, не кожнiй дiвчинцi iз незаможно§ сiм"§ випада╓ така висока честь близько поспiлкуватися iз лiтньою мудрою людиною та ще на дурняк напертися шоколадними цукерками. Ветеранiв колонiальних вiйн називали героями-приборкувачами непокiрних народiв - скорочено "гепри", але самi бiйцi вподобали похiдне слово "гепарi". Це нагадувало назву хоробрих мiсiонерiв, якi несли нерозумному на той час ла╜╜незькому хохлосу iстинно правильну вiру, не маючи за собою жодно§ пiдтримки, окрiм iмперсько§ Та╓мно§ полiцi§, до того ж iз тих гепарiв, що по закiнченнi служби при§здили на острiв, ╓фрейторський чин залишався недосяжною мрi╓ю: на колишню батькiвщину поверталися здебiльшого комiсованi iнвалiди. Гепарi отримували право носити при собi зброю, получати грошове утримання, а також пiдторговувати наркотичними засобами - останн╓ право надавалося через майже стовiдсоткову наркозалежнiсть ветеранiв. Рiч у тiм, що в бельнiбарбiйськiй армi§ бiйцям традицiйно перед небезпечними операцiями видавалася потрiйна доза речовин, якi викликають ейфорiю i напади патрiотизму, i залежнiсть не проходила зi звiльненням iз лав збройних сил.

В цi ж часи започаткована галузь народного господарства, що дотепер ╓ основою ла╜╜незько§ економiки - переробна. Iдея осяяла державникiв, як завжди це бува╓, випадково. Молодший син одного iз ла╜╜незьких високопосадовцiв рангу заступника мiнiстра дуже вдало прилаштувався в столицi метрополi§ - вiн взяв офiцiйний шлюб iз правом ре╓страцi§ за мiсцем проживання iз донькою логадiйського двiрника, згодом цей фiктивний шлюб перетворився на ефективний. Старший брат щасливого зятя щороку користався правом вiдвiдувати родича в славнiй столицi iмперi§. Рiд занять братового тестя дуже зацiкавив ла╜╜незького достойника: вiн вiдзначив, що тi речi, якi мешканцi столицi iмперi§ викидають на смiтник знайшли б застосування i отримали друге життя не тiльки серед найбiднiших прошаркiв острiв"ян, а навiть в деяких родинах середнього класу. На це старий тесть щасливця вiдповiв, що якби його воля - вiддавав би комусь все, що викидають мешканцi пiдзвiтних йому будинкiв, оскiльки проблеми iз вивезенням смiття турбували навiть столичнi житлово-експлуатацiйнi дiлянки, а в вiддалених провiнцiях засмiчення взагалi скоро перетвориться на справжн╓ жахiття. Саме в ту хвилину спритний розумом ла╜╜нежець зрозумiв, на що треба спрямувати свiй пiдпри╓мницький хист: вибирати iз смiття, що його виробля╓ в рази багатша метрополiя найцiкавiше i найцiннiше i, вiдвозячи на рiдну батькiвщину, перепродавати там, отримуючи шалений бариш. Вже наступного при§зду новоспечений пiдпри╓мець завiз iз собою повно челядi, яких завдання полягало в тому, щоб за короткий промiжок часу перетрусити контейнери зi смiттям в центрi столицi iмперi§. Ця спроба налагодити бiзнес не була досить вдалою: iз двадцяти людей прислуги, що §х привiз спритник, п"ятьох схопила столична полiцiя - за них довелося виплачувати заставу, вiсьмох добряче поваляли мiсцевi волоцюги, при чому двох забили на смерть. Коштiв, отриманих з продажу всього скарбу, не стало навiть на покриття видаткiв, але настирливий бiзнесмен спроб не полишив, вирiшивши перекинути увагу iз ласого столичного смiтт╓вого ринку на непотрiб, який викидався в густо населених мiстах на пiвночi континенту - там транспортнi видатки були в рази меншими. Бургомiстри цих мегаполiсiв швидко дiзналися про новий рiзновид господарсько§ дiяльностi. Вони не заперечували проти того, щоб ла╜╜незький хохлос порсався в §хньому смiттi, але поставили за умову: це повинно вiдбуватися на територi§ острова, а не континенту. На той час угода здавалася вигiдною для обох сторiн. Iнвестувати в новий успiшний прожект велику суму грошей батько пiдпри╓мця, що став на той час вже мiнiстром, вмовив свого шуряка i двох кумiв - всi тро╓ не прогадали, примноживши вкладення. Звiстка про новий успiшний бiзнес-проект митт╓во облетiла фiнансовi кола Трiлдогдрiба, умови спiвпрацi зацiкавили також мiське керiвництво бельнiбарбiйських вельми заселених мiст. Вже за кiлька мiсяцiв протокою курсував перший пором iз сировиною для переробки на ла╜╜незькому березi. Переробка з цього боку протоки влаштовувала i бiзнесменiв-острiв"ян, оскiльки звiльняла керiвництво вiд необхiдностi витрачатися на перевезення хохлоса на континент i отримання дозволу на тимчасове його там перебування.

Першi кiлька рокiв сортування i переробка смiття належало до сфери дiяльностi приватного бiзнесу, при тому не дуже великого. Сама корпорацiя пiд орудою того благородного сiмейства, про яке йшлося вище, функцiонувала за принципом, дуже схожим на сучасний франчайзинг. За фiксовану плату достойним, але не дуже високородним i багатим представникам поганi владно§ надавалося право везти в мiсця скидання iмперського смiття бригади найманих працiвникiв для його розгрiбання. Бригади набиралися iз мiсько§ бiдноти i називалися передовими загонами(оновленими).На той час ще не було традицi§ масово залучати до переробки тубiльцiв через побоювання очiльникiв передових загонiв, що цiнний продукт розтягне по домiвках мiсцева голитьба.Умови працi були дуже важкими i смертнiсть серед рядових бiйцiв оновлених загонiв зависокою, проте тi, хто iз них спромiгся був не сконати у три роки(мiнiмальний термiн контракту), отримував суму грошей, яко§ ставало на купiвлю далеко не найгiршо§ будiвлi в нетрях на одного або достатньо велико§ споруди iз картону, де могла б розташуватися велика родина. Саме житло коштувало копiйки, переважна частина готiвки витрачалася на податi i задобрення мiсцевих крисуванцiв. До речi, останнi дуже швидко прознали, який це доходний рiд дiяльностi - копирсатися у iмперському смiттi, тому на тих достойникiв, що оновленi передовi загони очолювали, були накладенi додатковi фiнансовi зобов"язання - вже перед представниками кланiв, низовою ланкою яких крисуванськi угруповання на той час вже були. Щоб у спритного пiдпри╓мця не виникало хибно§ думки приховати надприбутки, до кожного загону був прикомандирований iз не прописаним але дiйсним мандатом повноважень професiйний фахiвець iз економiчно§, соцiально§ та органiзацiйно§ роботи, або скорочено проффесор. Цей уповноважений певними колами крисуванцiв чоловiк не був зазвичай обтяжений знаннями чи то взагалi iнтелектом, проте двi речi вiн мав робити сумлiнно: стежити за грошовими потоками, що проходять через руки очiльника загону, а також не допускати збиткiв фiрми через ледарство робiтникiв. Лише через проффесора мали вирiшуватися всi конфлiкти всерединi колективу, тiльки проффесори, як круцани в пiдлiткових колективах, мали право висловлювати думку колективу i розмовляти iменем виробничого гурту iз працедавцем. Фактично в цi часи на островi було започатковане те, що зовнiшнiй свiт назива╓ профспiлковим рухом, при чому великорозумнi острiв"яни знову заощадили свiй час i сили, виявивши дива прагматизму та житт╓во§ мудростi. Дiйсно, якщо за межами магнiтного шатра кримiналiтету доводилося докласти чималих зусиль, щоб завдяки залякуванням, зухвалими вбивствами, або банальнiй купiвлi заволодiти керiвництвом профспiлок, то на островi Ла╜╜не╜╜ цей iнститут громадянського суспiльства зорганiзували i не випускають iз сво§х рук самi кримiнальники, при цьому не входячи в гарячий конфлiкт анi з владою анi з бiзнесом. Очiльники передових загонiв тягар фiнансових витрат на проффесорську зарплатню та утримання крисуванських гуртiв швиденько перекладали на простих робiтникiв, посилюючи експлуатацiйний тиск за допомоги тих самих проффесорiв, тим часом так зване переробницьке лобi спромоглося захистити дiяльнiсть загонiв вiд згубного впливу трудового законодавства i зняти обмеження робочого часу.

В доповiднiй записцi Та╓мному Радниковi вповноважена пiдгебована особа писала так:

"Те, що ко§ться в так званих передових загонах, не може не викликати сум i занепоко╓ння. Тi недолюдки, що йменують себе §хнiми очiльниками не лише надмiру жадiбнi iстоти, вони ще неймовiрно туполобi i пишаються сво§м невiглаством в азах реально§ економiки. Вони уявлення не мають, що таке гранична продуктивнiсть працi i що навiть в середньотермiновому перiодi вона вiд"╓мна при збiльшеннi робочого дня понад дванадцяти годин. Не бажаючи винаймати зайву робочу силу, а ще бiльше сподiваючись на смерть найманого робiтника до спливу термiну трудово§ угоди, що згiдно умов контракту да╓ право працедавцю бiльшу частину зароблено§ суми не виплачувати родинi, а утримати як витрати на утилiзацiю тiла, цi невiгласи-керiвники встановлюють робочий день у вiсiмнадцять, а iнодi й двадцять годин, застосовуючи до робiтникiв, якi в буквальному сенсi сплять, ходячи, фiзичнi заходи впливу, та ще й пишаються самi собою, вiдшукуючи у власних вчинках прояви органiзацiйних здiбностей i вбачаючи в збiльшеннi робочого дня вiдповiдь на всi виробничi виклики. Справжн╓ задоволення приносить §м безмежна влада над залежними вiд них працiвниками i такий стан психiки межу╓ iз садизмом. Навiть другоряднi народи не заслуговують на таке звiряче до себе ставлення, отже слiзно благаю про Вашу допомоги у сприяннi зменшенню смiтт╓потоку iз континенту на острiв".

Про реакцiю Та╓много Радника можна судити iз записки-вiдповiдi сво╓му нештатному пiдлеглому.

"Мушу нагадати вам циркуляр iмперсько§ канцелярi§, що прямо забороня╓ державним посадовцям iмперi§ втручатися у внутрiшнi справи автономi§ без введення надзвичайного стану або iнших поважних причин. Водночас хочу вам подякувати за сво╓часно надану iнформацiю щодо моральних якостей новоутвореного прошарку суспiльства. Споконвiку жадiбнiсть, тупiсть та марнославство ╓ тими головними важелями, за допомогою яких можна керувати будь-якою людиною, а якщо всi цi якостi проявляються у однi╓§ конкретно§ iстоти - з такого матерiялу можна злiпити будь-що. Прояви жорстокостi, що стосуються найманих працiвникiв - просто дитячi витiвки у порiвняннi з тим, з якою наджорстокiстю цi ж людиноподiбнi тварюки битимуться одне з одним за право отримати бiльш ласий шмат смiтт╓вого бiзнесу. Як щури, посадженi до одно§ дiжки, вбиватимуть одне одного, доки не залишиться найсильнiший, так i тi очiльники смiттярських гуртiв iз зависокою самооцiнкою та занизьким iнтелектом гризтимуть одне одного за право контролювати найприбутковiшi потоки мотлоху, який в процесi переробки перетворю╓ться на готiвку. Саме iз таких пацюкiв-переможцiв випесту╓мо ми - представники велико§ iмперi§ - майбутнiх смiтт╓вих королiв, баронiв та принцес, яких при нагодi висмикуватимемо, наче зайвих тузiв з-за халяви i вкидатимемо в разi потреби у велику гру. Надбання iмперi§ у виглядi цi╓§ пiдгебовано§ спiльноти буде чи не дорожчим за алмазнi залишки летючого острова, оскiльки кориснi копалини, як вiдомо, не вiдновляться ранiш нiж за мiльйон рокiв, а виплеканi нами кадри продаватимуть нам за безцiнь в зовсiм нових, незвичних дотепер формах власний нарiд, який поки що вiдновлю╓ться розширено. Отже в iнтересах iмперi§ не зменшувати, а збiльшувати смiтт╓потiк iз материка, додавши до побутових ще промисловi, а згодом, якщо вдасться реалiзовувати нову стратегiю - ще й людськi вiдходи".

Слiд наголосити, що Та╓мним Радником на тi часи залишався той самий офiцер, на тодi вже в майорських погонах, що замолоду ледь не змарнував свою кар"╓ру, захопившись не належною його чину полiтичною боротьбою всерединi острiвно§ елiти. З його епiстолярного твору, копiя якого випадково збереглася у архiвi однi╓§ iз периферiй, можна побачити , що написана ця коротенька записка вже достатньо зрiлим мужем iз державницьким пiдходом до суспiльних процесiв та явищ.

Саме ця пора вважа╓ться етапом виходу виробничого процесу утилiзацi§ материкового смiття на державний рiвень. Декiлька робочих рiшень iмперського кабмiну зобов"язали пiвнiчнi континентальнi мiста спрямовувати сво§ вiдходи до прибережно§ перевалочно§ бази, туди ж мусили промисловi пiдпри╓мства доправляти вiдходи виробництва. Спочатку не всi промисловцi та мiськi господарства на континентi належним чином оцiнили мудрiсть урядового наказу, адже транспортнi витрати на утилiзацiю непотребу зросли. Проте бельнiбарбiйський уряд проявив об╜рунтовану жорсткiсть i домiгся таки беззаперечного виконання свого рiшення. Виробничий процес на самому островi перейшов пiд контроль iмперських мiнiстерств та вiдомств не одразу. Першi роки вiн був, як i ранiш, даний на вiдкуп керiвникам оновлених передових загонiв. Для заохочення останнiх навiть була легалiзована система екстернатури: проффесоровi та очiльнику загону, який мав у сво╓му складi не менш нiж двадцять п"ять чоловiк, надавався статус недоросля i за чотири роки перебування на посадi цi достойники отримували ступiнь бакалавра фiлософi§. Iмперське керiвництво резонно вважало, що тiльки людина iз ╜рунтовним знанням життя може впоратися iз такою тяжкою розумовою працею, як примус робiтникiв до майже безкоштовно§ працi. Серед субпiдрядникiв дiйсно траплялися недоуки iз привладнено§ поганi, якi, ймовiрно, i хотiли б прославитися як науковцi, але разюча нестача грошей на оплату навчання, або iнтелекту, або i того й iншого водночас не давала §м можливостi отримати омрiяного диплома. Труд же найманих працiвникiв низово§ ланки загонiв знецiнювався мало не щомiсяця, оскiльки середньодушова оснащенiсть заробiтчан гiдниками iз великими ложками напоготовi, до яких ще додалася багаточисельна армiя навколопромислових iмперських холу§в, також постiйно зростала. Привабити заробiтками мiських помешканцiв навiть iз неблагополучних районiв не вдавалося, село ж на тодi ще не зубожiло до такого ступеню, щоб розтягати надiсланий пiдданими Сонцесяйно§ особи непотрiб. Саме в цей час iмперiя прийшла на допомогу сво§м недолугим братам меншим, зробивши смiтт╓переробну промисловiсть дiйсно всенародною для ла╜╜нежцiв справою.

Насмiлюсь нагадати, що рекрутування молодих хлопцiв у москалi провадилося до того iз регулярнiстю, гiдно§ пошани. Проте, iмперська полiтика щодо убратервлених колись народiв була в тi часи настiльки м"якою та миролюбною, що гарячi точки на пiдшатровiй террi спалахували вряди-годи раз на рiк. Виходячи з цього потрiбнiсть в гепарях не була аж такою нагальною, тому хлопцi, якi не потрапляли до районiв бойових дiй, нудилися у занедбаних провiнцiйних гарнiзонах, розбудовуючи генеральськi котеджi та натираючи призолотою ╓фрейторськi погони старослужащих, а у вiльнi хвилини брюхатячи хтивих мiсцевих дiвуль. Вiдколи на островi для живо§ сили з"явилася справжня робота, iмперська канцелярiя переглянула сво§ засади призовно§ полiтики i видала низку нових iнструкцiй, обов"язкових для виконання рекрутським департаментом саме на островi Ла╜╜не╜╜. Високим рiшенням iмперського уряду для острiв"ян трудова повиннiсть прирiвнювалася до вiйськово§, отже рекрутський департамент вiдав набором юнакiв на обидва стратегiчнi для iмперi§ фронти. Звiсно, в гепарi доправлялися наймiцнiшi хлопцi, i служити у вiйську вони мали два роки, на переробку ж допускалося вiдправляти молодих людей iз незначними вадами здоров"я, термiн §хнього перебування на тих дiлянках, що пiзнiше отримали статус промзон, був встановлений у сорок календарних мiсяцiв. Система екстернатури для очiльникiв загонiв, якi поступово переселилися в кумськi хати, збереглася, проте все бiльше на посади стали брати випускникiв профвишiв - цi навчальнi заклади започаткованi були в тi ж часи. Окрiм ступеню бакалавра, випускники стали отримувати вiйськове звання пiдпрапорщика запасу, яке, щоправда, обростало повноваженнями лише у випадку призова посадовця на службу вiйськову. Охорона промислових об"╓ктiв доручалась внутрiшнiм вiйськам самого протекторату, термiнова служба там тривала три роки i була настiльки почесним для молодикiв обов"язком, що у цi пiдроздiли служити було не втовпитися нiкому, окрiм крисуванцiв. Всi рекрутськi набори здiйснювалися вiдповiдним iмперським департаментом i контролювалися Та╓мною полiцi╓ю. До виконання закону про загальну вiйськову повиннiсть цi два рiзних контрольованих одне одним вiдомства поставилися ревно, послаблень не було нi для кого, включаючи синiв найдостойнiших людей - для iмперських чиновникiв провiнцiйна привладненiсть гiвна варта. Втiм вельможнi i сановнi батьки не могли дозволити, щоб §хнiх дiтей використовували для тих самих потреб, що й дiтей поганських. Та й самих паничiв не дуже вабила анi служба у вiйську, анi копирсання у смiттi чи перебування протягом тривалого часу в колективi осiб не таких достойних, якими вони самi були за фактом народження у високошанованiй родинi. ╢диною лазiвкою на тi часи були медичнi протипоказання. Якийсь час сини багатих i впливових людей всi як один страждали на хвороби серця. Проте застосування електрокардiографiв при дiагностуваннi звело майже нанiвець сердечнi аномалi§ серед дiтей острiвно§ елiти. Беззаперечним аргументом, котрий унеможливлював виконання почесного обов"язку, залишалася лише довiдка за формою "6-А"(пароноiдальна шизофренiя), видана психiатричною клiнiкою, якi документи й були наданi всiма призовниками, батьки яких волiли вберегти §х вiд можливо§ небезпеки. Проте норматив, що передбачав долю психiчно хворих серед населення колонiй був затверджений iмперським мiнiстерством на рiвнi пiдзаконного акту i, треба вiддати належне мiсцевiй статистицi, дуже близько вiдображав реальний стан душевного здоров"я острiвного поспiльства. Практично це означало, що отримати медичну довiдку форми "6-А" могла щорiчно чiтко встановлена кiлькiсть осiб чоловiчо§ статi. Але тут лiкарi-психiатри виявили дива фахово§ придатностi, вилiкувавши, або увiгнавши в стан твердо§ ремiсi§ тих душевно хворих, кому недугу дiагностували набагато ранiше, при чому щороку саме ту кiлькiсть, скiльки довiдок потребували синочки достойних татусiв. Щоосенi напередоднi перiоду рекрутування вулицями великих мiст i повiтових центрiв починали блукати невразливi тихi iстоти, якi навiть з точки зору людини не обiзнано§ в нюансах психiатрi§ сприймали зовнiшнiй свiт не дуже адекватно. Зазвичай то били сумирнi чолов"яги (нашвидкуруч вилiковувати буйних забороняла iнструкцiя мiнiстерства оздоровлення), якi жалiсливо заглядали в очi всiм зустрiчним перехожим, нiби благаючи про допомогу. Саме цю допомогу отримували вони невдовзi вiд рекрутського департаменту, який не полишував бiдолах сво╓ю турботою, регулярно працевлаштовуючи на потрiбне батькiвщинi, але не дуже при╓мне виробництво. Кiлька перших рокiв, щоправда, траплялися непорозумiння в статистичних зведеннях з трудового фронту: бiльш нiж дев"яноста дев"ять вiдсоткiв щойно зцiлених гинули на промзонах у першi ж мiсяцi пiсля рекрутування. Воно й не дивно: люди то були iз вадами соцiально§ адаптацi§, вони з великою натугою прижилися б i в доброзичливому колективi, не всi спромагалися навiть обслуговувати себе самостiйно, до того ж iще тяжка робота i погане харчування пiдточували здоров"я навiть найвправнiших та найвитривалiших працiвникiв. Але рекрутський департамент у тiснiй спiвпрацi iз демографiчною службою острова напрочуд швидко спромiгся проблему iз колишнiми хворими вирiшити, заборонивши оприлюднювати данi про смертнiсть окремих категорiй призовникiв. Згодом високошанованi татусi не менш достойних синiв навiяли самi собi думку, що нiяких психiчно хворих хлопчикiв взагалi не було, представники ж молодшого поколiння гiдних людей у переважнiй сво§й бiльшостi не вдавалися в такi житт╓вi дрiбницi i щиро вважали, що довiдка форми "6-А" вида╓ться кожному хворому на плоскостопiсть. Внаслiдок надання великiй кiлькостi вищих та привладнених формального статусу психiчно хворих виникла нагальна необхiднiсть узгодження iз цi╓ю обставиною правил дорожнього руху. Автiвка вже в тi часи була атрибутом успiшностi людини в цьому життi, i позбавити багатьох достойних молодих людей належного §м права насолоджуватися всiма перевагами свого соцiального статусу було б жорстоко i неетично. Тому на островi, на вiдмiну вiд бiльшостi кра§н зовнiшнього свiту, запис в медичнiй картцi людини вiдомостей про §§ психiчну хворобу не ╓ перепоною для отримання нею водiйського посвiдчення. Саме тут укорiнена презумпцiя винуватостi пiшохода у разi настання дорожньо-транспортно§ пригоди, про яку норму права я вже згадував. Дiйсно, чоловiк, який пряму╓ пiшки, або керу╓ дешевою автiвкою, повинен усвiдомлювати, що перед ним не просто володар дуже цiнного авта, а, цiлком можливо, людина iз нестiйкою вразливою психiкою, яка до того ж заклопотана усвiдомленням свого мiсця в суспiльствi, i ця вища iстота напевно не вiдповiдатиме за калiцтво або смерть будь-кого iз поганi. Ще ця ексклюзивна презумпцiя унеможливлю╓ злочинну дiяльнiсть окремих шахра§в, якi ладнi навмисно кидатися пiд колеса дорого§ автiвки, щоб потiм вимагати у морально потерпiлого водiя грошi.

Iнший побiчний ефект отримання рятiвних колись довiдок дався в знаки набагато пiзнiше, коли високодостойнi дiтлахи подосягали певних висот в сво§х кар"╓рах. Цiлi вiдомства чи департаменти очолювали формально психiчно хворi люди, а в одному iз повiтiв вiддалено§ периферi§ вся держадмiнiстрацiя мала посвiдчення шизофреникiв. Та сталося це вже набагато пiзнiше, коли незалежнiсть розв"язала законотворцям руки. Тодi замiсть скасовувати дiагнози, чим кинути тiнь на високодостойних привладнених лiкарiв, було введено в дiю пiдзаконний циркуляр, що дозволяв формальним шизофреникам та парано§кам обiймати державнi посади аж до найвищих.

Навколо багатих i родовитих паничiв завжди юрбилася амбiтна молода погань: хлопцi намагалися догодити достойницькому синочковi, щоб згодом отримати високий статус панського причiпайла, дiвицi задовольняли сексуальнi примхи барчат, сподiваючись в подальшому посiсти мiсце у фрайдi. I тi i iншi, якщо використати термiнологiю ново§ iмперсько§ iдеологiчно§ доктрини, виборювали свiй власний холуйський талан,тiльки не на великодержавному, а на низовому рiвнi. Саме в часи хохлостабiльностi таких шукачiв щастя стали називати пiдзолоченою молоддю - через схильнiсть цих здешевлених нарцисiв замiняти недоступнi §м за цiною золотi прикраси виробами iз анодовано§ мiдi, яко§ вдосталь ввозилося на острiв серед вiдходiв виробничих пiдпри╓мств. I, на пiдтвердження вiрностi теорi§ про переваги холуйства, саме iз цих молодих спритникiв виходили новi призначенцi на керiвнi, або просто привладненi посади. Так будiвництво споруди швидше довiрялося не тому iнженеровi, чия квалiфiкацiя вища, а хлоповi iз привладнено§ юрби, який на потiху високородному синочку мiг залпом випити лiтр горiлки, а отримати посаду в правоохоронних органах бiльше, нiж у досвiдченого юриста, шансiв було у того молодого пройдисвiта, який постачав для панських розваг мiцнiшу дурман-травичку та юнiших дiвчат. Не дивно, що iз таким керiвництвом виробничий процес iнодi бував не зовсiм вдалим, та всi проблеми заповзято розгрiбали панськi дупники, завжди рятуючи вiд вiдповiдальностi хлопця-мажора, а iнодi навiть i його призначенця.

Обсяги сортування i переробки смiття розширювались не тiльки за рахунок континентальних поставок, велику кiлькiсть сировини давали вiтчизнянi мiста-мiльйонники, особливо столиця. Визначились також найпрестижнiшi ланки в технологiчному процесi: на стадi§ первинно§ обробки всi - вiд працiвникiв до керiвництва - мрiяли отримати призначення в порт приймання сировини, де був широкий асортимент ще не розтягнутий злодiйкуватим персоналом. Також престижною вважалася сфера торгiвлi тi╓ю частиною мотлоху, що до переробки не потрапляла, а вже на стадi§ сортування отримувала статус товару. Такi речi, iнодi майже справнi, продавалися низовiй та середнiй поганi; привладненi та вищi деколи цiкавились предметами антикварiату, проте найбiльший попит забезпечували все ж таки низи. Тому втiлювалася в життя цiла маркетингово-iдеологiчна стратегiя, яка повинна була примусити споживача купувати бiльше товару i тримати його у вжитку коротший термiн часу. Мозки потенцiйних покупцiв оброблялися iз двох бокiв. По-перше була розроблена i навiть об╜рунтована мiсцевими економiстами теорiя, що первинним для пересiчного громадянина визнавала не заробляння грошей, а щонайшвидше §х витрачання. Видавалися друком монографi§ та захищалися дисертацi§ на теми, що мовляв, хто грошi витрача╓, той обов"язково знайде новi, щоб i §х витратити. Теорi§ цi дiйсно виявилися вiрними для кiлькох вiдсоткiв вищих прошаркiв населення, тi ж представники поганi вулично§, якi намагалися жити за цими принципами, зазвичай потрапляли до лап безжальних колекторiв. По-друге завзято навiювалися новi правила етикету, якi вимагали вiд людини, що шану╓ться гiдною, всi речi, вдягнувши, або використавши один раз негайно викидати. Формувалася думка, що самi лише невдахи-логери можуть сьогоднi бути вдягненим як учора, справжнi ж круцани нiзащо не вийдуть на люди в тому самому вбраннi вдруге. Викинутi речi одразу йшли на сортування i, оминаючи переробку, iнодi навiть прання чи дезiнфекцiю, потрапляли до торговельних мереж зазвичай в нижчий соцiальний прошарок, але траплялося, що покупець мiг побачити в крамницi вiднесений ним самим кiлька днiв тому на смiтник предмет вжитку. Звiсна рiч, переважна бiльшiсть населення кра§ни, перебуваючи в злиднях, фiзично не могла дотримуватися нав"язаного нового етикету, проте деякi прошарки були навiть мимоволi зобов"язанi неписанi правила втiлювати в життя: так численний низовий персонал офiсiв сумлiнно виконував розпорядження керiвника(зазвичай спiввласника утилiзацiйною фiрми) про дотримання дрес-коду. Пiдзолочена ж молодь, а також люди старшого вiку того ж ╜атунку сприйняли новi правила гри з ентузiазмом, оскiльки бiльшостi iз них, окрiм одежини та новомодних цяцьок, вихвалятися було нiчим. Однак пильнi друзi час вiд часу ловили на гарячому котрогось iз брехунiв, якi намагалися, не викидаючи на смiтник одноразово використанi речi, видати §х сво§м товаришам за новi i вкривали §хнi голови позором. Широкого розповсюдження серед хохлосу набула така хибна вада як споживачий онанiзм, коли наперед неплатоспроможний покупець годинами примiрював на себе одяг в крамницi, або примушував продавця показувати в дi§ тi побутовi прилади, якi купувати не збирався. Суспiльна думка формально засуджувала збоченцiв, проте до викритих друзiв та близьких оточення ставилося поблажливо.

Загалом економiчну динамiку перших двох десятилiть хохлостабiльностi можна було назвати повiльним але стiйким зростанням. Переробна галузь працювала, забезпечуючи як iмперське, так i мiсцеве керiвництво неабияким доходом, промзони формувалися злиттям оновлених передових загонiв i набуваючи теперiшнiх форм. Всi прошарки населення, окрiм встановлених мiсцевих i державних податкiв, зобов"язанi були три вiдсотки свого доходу вiддавати у всеiмперську скриню - ця пiдписка провадилася пiд гаслом "Позич грошi любому iмператору" i мала глибинною прихованою метою зiграти на марнославствi всi╓§ поганi: грошi не вiдбиралися у холопiв назавжди, хоча i це не викликало б у ла╜╜незького хохлоса нарiкань, iмперiя обiцяла §х колись повернути, а з цього витiкало, що кожний пiдданий автоматично ставав iмператорським холу╓м, адже що може зробити пересiчну людину щасливiшою, нiж фiнансовi зобов"язання перед нею самого Сонцесяйного iмператора .

Острiв"яни пiд мудрим керiвництвом логадiйських радникiв намагалися не розтринькати надбання, а iнвестувати заробленi капiтали у високi на той час технологi§. Думка, що можна використовувати вдруге не тiльки той непотрiб, який виробля╓ людська спiльнота, а й те зайве, що викида╓ iз себе органiзм кожно§ людини, для мешканцiв острова Ла╜╜не╜╜ не була новиною: з давнiх-давен у величезних ямах рокам перегниваючи, перетворювалися на добрива вiдходи тисяч i тисяч людських органiзмiв, перемiшанi iз послiдом морських птахiв i гно╓м свiйсько§ худоби. Та коли в суспiльствi з"явилися зайвi кошти, до переробки людського екскрименту вирiшили дiбрати науковий пiдхiд, вiднайшовши цьому безцiнному продукту, названому у всiх документах секретною стратегiчною сировиною, якiсно нове застосування. Науковцi майже одразу роздiлилися на двi приблизно рiвнi групи iз дiаметрально протилежними концепцiями: однi наполягали на застосуваннi продукту у зброярствi, другi стверджували, що сировину неодмiнно треба використовувати в харчовiй промисловостi. Влада острова, узгодивши питання iз логадiйським керiвництвом, фiнансувала обидвi науковi теми, вiдкривши навiть профiльнi науково-дослiдницькi iнститути в столицi i фiлi§ у всiх периферiях. Мiсця розумово§ спiвпрацi вчених, а також пiдпри╓мства, на яких повиннi були втiлюватися в життя §хнi iде§ називалися мiсцевими помешканцями "фекальними скриньками", спiвробiтникiв же незалежно вiд посади i наукового ступеню називали гiвняниками. Тi гiвняники, що намагалися мiлiтаризувати стратегiчну сировину, вiдливаючи iз не§ кулi та снаряди, мали бiльш привiлейований статус, на п"ятнадцять вiдсоткiв вищу зарплатню та зобов"язанi були безкоштовно вiдпрацювати молодими фахiвцями лише сiм рокiв замiсть встановлених десяти. ╥хнi фекальнi скриньки мали стабiльне фiнансування. Вiдлитi кулi, що за формою повиннi були мати вiдмiннi аеродинамiчнi властивостi, чомусь не лiтали так влучно, як вимагали iмперськi стандарти, проте дослiдницька дiяльнiсть наполегливих науковцiв не припинялась нi на мить. Бiльш успiшною виявилася праця тi╓§ групи вчених, що намагалися лiпити iз секретно§ стратегiчно§ сировини цукерки, або знiмати з не§ ж сметану. I хоча всi сенсорнi дослiдження тих часiв вiдзначать у вироблених цукерок "характерний атиповий присмак", тепер багато пересiчних пiдстаркуватих громадян острова iз ностальгi╓ю згадують той смак, зазначаючи, що особливо вишуканий вiн був у конфетiв, вироблених iз завезено§ з материка сировини.

Апофеозом хохлостабiльностi мiсцевi iсторики в один голос називають проведення на островi вiдкритого континентального чемпiонату з регфутмотополу. Такого виду спорту не iсну╓ за межами пiдшатрово§ терри, проте вiн включа╓ в себе елементи майже всiх iгрових командних спортiв iз м"ячем а також ви§зджання на конях та мотоциклах. Популярний вiн на континентi, проте керiвництво острова здавна мрiяло долучитися до iмперсько§ культури, чи не кожного року звертаючись до мiнiстерства спорту провести на островi бодай частину чемпiонату. Вiдповiдне вiдомство метрополi§ не дуже потребувало послуг острiв"ян, тому, призначивши черговi змагання iз екзотичного спорту, швидше за все намагалося дати владi автономi§ завдання на невиконання: протягом року в усiх периферiйних центрах ла╜╜нежцi мусили звести вiдповiдно до всiх правил гри спецiалiзований стадiон, готель, що за свiтовими стандартами вiдповiдав би семи зiркам, та аеропорт, який мiг би приймати приватнi лiтаки iз всiх закуточкiв континенту. Вся група споруд повинна була компактно розташовуватися в безпечному районi мiста i мати обмежений для злидарiв доступ, тобто бути огородженою високим мiцним муром. Знаючи звичку острiв"ян не вкладатися у запланованi термiни будiвництва, iмперське спортивне вiдомство мало напоготовi мiсця проведення змагань на континентi. Але пихатi логадiйськi чиновники прорахувалися, недооцiнивши марнославства мiсцево§ елiти. Протягом року було зведено сiм огороджених височенними мурами так званих "казкових мiстечок", де були в наявностi всi об"╓кти, що §х вимагало спортивне вiдомство. Роботи велися переважно у спосiб "народного будiвництва" i лише в разi крайньо§ потреби застосовувалася потужна технiка. Секрет мiсцевих забудовникiв полягав у залученнi максимально§ кiлькостi гулящого на той час люду i суворому наглядi за цi╓ю спiльнотою натренованих правоохоронцiв. В кожнiй периферi§ генеральним пiдрядником стала корпорацiя, тiсно пов"язана iз правлячим в регiонi кланом, а отже, якi б фiрми не наймалися для виконання окремих робiт, §хн╓ керiвництво усвiдомлювало, на що може обернутися зволiкання. Методи контролю у кожного клану були сво§, але у всiх доволi жорстокi. Так очiльник проекту в другiй за кiлькiстю населення периферi§ - тiй самiй, де, за результатами губернаторського дослiдження, пiд час голодомору в ма╓тках гiдних людей не спостерiгалося нестачi харчiв -проштудiювавши завезенi iз зовнiшнього свiту пiдручники з архiтектури та iншi профiльнi посiбники, зробив революцiйний висновок, який дуже йому згодився у керiвництвi прожектом. Виявля╓ться, нiщо так не сповiльню╓ працю на об"╓ктi, як чiтке дотримання правил технiки безпеки, а отже, мiркував вiн, якщо на будiвництвi не трапля╓ться нещасних випадкiв, то працюють там не досить жваво. На черговiй нарадi iз субпiдрядниками цей достойник заприсягнувся, що, як не бачитиме у зведеннях принаймнi двох загиблих на мiсяць, вiн сам наробить трупiв набагато бiльше, i не iз робiтникiв, а з керiвникiв середньо§ ланки. Шанований цей чоловiк зробив свого часу досить стрiмку для крисуванця кар"╓ру, i нiхто не мав сумнiвiв, що погрози його не пустi. Та навiть проста втрата теплого доходного мiсця для керiвникiв субпiдрядних органiзацiй стала б особистою драмою. Тому кожний iз дрiбних керманичiв винайняв по одному проффесору, що мали особливi iнструкцi§ на той випадок, якщо мiсяць добiга╓ кiнця, а на будiвництвi мертвякiв ще нема╓. На щастя для бiзнесменiв, умови працi були такими важкими, а харчування таким скудним, що робочi вмирали i без сторонньо§ допомоги, i ця обставина врятувала безсмертнi душi високодостойних людей вiд тяжкого грiха смертовбивства.

Заповзятiсть мiсцево§ елiти i любов достойних людей до сво╓§ мало§ батькiвщини, а ще бiльше - холуйська(в найкращому розумiннi цього слова) вiрнопiдданiсть метрополi§ зробили неможливе: за один рiк в семи периферiях постало сiм казкових мiстечок, кожне з яких мало в собi i аеропорт, i стадiон, i готель. Пусте, що чемпiонат приймали тiльки два мiста iз семи, та ще, заходившись розбудовувати об"╓кти, керiвництво автономi§ геть забуло пiдготувати команду iз екзотичного спорту: правила гри були настiльки заплутаними, що не всi навiть континентальнi гравцi §х глибоко усвiдомлювали. Ла╜╜незькiй збiрнiй було присуджено почесне передостанн╓ мiсце(останн╓ традицiйно посiдала команда Глабдобдрiбу, яку завжди запрошували, та вона нiколи не з"являлася через вiдсутнiсть живих людей на островi). Виходячи iз постулатiв хохлiзму, головне - не перемога i навiть не участь, а можливiсть при╓мно вразити вищого за себе( в цьому випадку об"╓ктом лицяння було чиновництво iмперського спортивного вiдомства), казковi ж мiстечка дуже швидко перейшли у власнiсть впливових у периферiях родин i стали предметом гордощiв всього населення регiону, навiть тих його прошаркiв, представникам яких було зась навiть пiдходити до паркану iз зовнi ближче нiж на двiстi ярдiв, щоб не псувати сво§м неблагородним виглядом кра╓виду. Тi вихвалялися перед родичами iз iнших мiсцевостей аеровокзалами, з яких §хнi дiти i онуки нiколи не злiтатимуть, комфортними апартаментами, куди не вiзьмуть §хнiх жiнок навiть поко§вками, а також стадiонами для гри, правила яко§ не зна╓ i саме мiсцеве панство. Так за часiв крiпацтва селяни пишалися заводським огиром, що його було куплено для втiхи молодого панича, або брошкою iз великим дiамантом в зачiсцi у панночки, хоча всi чудово знали, скiльки §хнього брата було покалiчено канчуком чи налигачем за невправнiсть в роботi i кого iз односельцiв було продано на невiльницькому ринку, щоб пановi стало грошей на новеньку цяцьку сво§м дiтям.

Нiяке зростання не трива╓ вiчно, вiдтак i хохлостабiльностi наставав нарештi час завершуватися. Першим дзвоником стала низка негараздiв у промисловому регiонi. Острiв вже в тi часи вважався зоною, вiльною вiд природоохоронних обмежень, тож щоб подiя отримала в iмперських зведеннях назву екологiчно§ катастрофи, трапитися мало щось дiйсно жахливе. Недотримання найпримiтивнiших санiтарних норм в промзонах спричинило хвилю епiдемiй серед контингенту (на той час це були мобiлiзованi iмперi╓ю бiйцi трудового фронту). В карантинних бараках гинули десятки людей на день, демобiлiзацiя тих представникiв контингенту, в яких добiг кiнця термiн виконання почесного обов"язку була припинена, що спричинило численнi бунти. Iнфекцiя, не питаючись про соцiальний статус, перейшла на персонал, насамперед тих службовцiв внутрiшнiх вiйськ, що у складi спецпiдроздiлiв при§хали придушувати спалахуючи повстання. Ще одна бiда насувалася на весь острiв: необмежена кiлькiсть вiдходiв, в тому числi продовольчих, дала можливiсть розплiднитися в промисловому серцi острова небаченому доти сонмищу пацюкiв. Не просто згра§, а цiлi орди вiдгодованих огидних потвор неймовiрно швидко розширювали свiй ареал заселення i кожно§ доби наближались до багатолюдних мiст, переносячи на собi ще й призабутi чуму i холеру. Дiяти треба було оперативно, та не даремно велика iмперiя мала потужнi збройнi сили (департамент iз надзвичайних ситуацiй з"явився серед iмперських та мiсцевих вiдомств лише пiсля описаних подiй). Проти шкiдливих гризунiв була застосована формально вже на тодi не iснуюча хiмiчна зброя iз залученням авiацi§. Локалiзувавши мiльярди тварюк в межах промислового кiльця, почалася так звана наземна фаза операцi§, коли всi пороми везли iз континенту на острiв лише заборонений вже навiть пiд шатром препарат ДДТ, а вся важка технiка була мобiлiзована на розтягування рятiвного хiмiкату промисловим регiоном острова. Мiльйони акрiв мотлоху вкрилися бiлим штучно утвореним настом iз сильнодiючого iнсектициду. Довелося пiти на людськi жертви, вивозячи iз промислових зон лише найдостойнiших громадян i найсумлiннiших працiвникiв. Що ж до тих мiсцевих помешканцiв, чи§м домiвкам судилося опинитися серед регiону переробки, то розшукувати §х вiдповiднi служби почали лише за пiвроку пiсля усунення небезпеки.

Спецiальна iмперська комiсiя бiльше року працювала на островi, з"ясовуючи причини й шукаючи винних в трагедi§, i робота ця не була безплiдною. Кiлька начальникiв промзон позбулися партiйних квиткiв i були переведенi на нове мiсце служби з доганою, велике число середнiх чинiв внутрiшнiх вiйськ позбулися зiрочок на погонах. Але найбiльша провина лежала все ж таки на працiвниках iз числа контингенту, через злочинну халатнiсть i систематичне неробство яких, згiдно iз висновками спецiально§ комiсi§, i сталася трагедiя. Лише втручання логадiйських фахiвцiв допомогло викрити тривалу злочинну дiяльнiсть цих ледацюг. Страшно навiть уявити, що, маючи обов"язки згiдно трудового i колективного договору, працювати не менше чотирнадцяти годин на добу, цi трутнi вiдпрацьовували лише по дванадцять, iнодi навiть по десять годин, траплялися також випадки тривалого сну на робочому мiсцi. Iз таким ставленням до важливо§ доручено§ справи i трудово§ присяги, що §§ неодмiнно складав кожний щойно рекрутований, страшно§ драми було не уникнути. З огляду на це за висновками спецкомiсi§ ви§зне засiдання трудового трибуналу оголосило кiлькасот розстрiльних вирокiв тим представникам контингенту, яких вдалося врятувати вiд смертi пiд час екологiчно§ катастрофи.

<Треба зазначити, що смертна кара i дотепер застосову╓ться на островi винятково для мешканцiв окремих промислових регiонiв i не ╓ для цi╓§ категорi§ населення виключною мiрою, а швидше ╓диним впливовим засобом покарання. Рiч у тiм, що нема╓, принаймнi в межах пiдшатрово§ терри, такого виправного закладу чи концентрацiйного табору, перебування в якому погiршувало б умови життя тубiльцiв. Спроби ув"язнювати мiсцевих мешканцiв призводили лише до загострення кримiногенно§ ситуацi§, оскiльки бiльшiсть пiдозрюваних були водночас крисуванцями,буцегарню ж мiсцевi охрестили "санаторi╓м", i це в §хньому розумiннi не було метафорою: окрiм регулярного харчування, цi люди отримували там вимушену абстиненцiю, адже обiг наркотичних i токсичних засобiв, призначених для занурення в стан ейфорi§, в мiсцях позбавлення волi сутт╓во обмежений. Вiдтак злочинцi, вiдбуваючи термiн ув"язнення, ще й мимоволi лiкували печiнку, нирки та iншi сво§ внутрiшнi органи, ураженi вживанням шкiдливих для органiзму речовин, в той час, як §хнi законослухнянi товаришi на волi вмирали значно швидше. Тож не слiд звинувачувати iмперський, а натепер вже незалежницький режим у занадтiй кривавостi - це, якщо довiряти висновкам експертiв, лише прагматизацiя системи покарань. - Автор>

Iнший дзвiночок для логадiйського керiвництва пролунав iз демографiчного вiдомства, i не лише острова Ла╜╜не╜╜, а й iнших частин велико§ iмперi§. Та обiцянка iмператора, згiдно яко§ кожний холуй по досягненнi шiстдесяти рокiв отримуватиме, якщо животiтиме, обiцяну ще замолоду третину зарплатнi, мало непоко§ла метрополiю, поки середня тривалiсть життя не перебiльшувала сорока п"яти рокiв. Проте iз зростанням добробуту навiть серед другорядних, в усвiдомленнi iмперського керiвництва, нацiй, почастiшали випадки дожиття до омрiяного вiку тих персон, якi на пенсiйнi виплати право мали. За кiлька рокiв шiстдесятилiття вже розпочали б святкувати дiти чергового бебi-буму, i на це соцiальний iмперський департамент не мiг вже заплющувати очi. Разобiцянi колись мешканцям колонiй вольностi могли пiдрубати достаток само§ метрополi§. Проте, згiдно iз Конституцi╓ю, не рiшенням центрального уряду, а лише самого суб"╓кта конфедерацi§(а саме такий формально-юридичний статус носила велика iмперiя протягом останнього столiття) мiг бути здiйснений вихiд iз не§ окремих земель. Парад суверенiтетiв вiдбувся майже одночасно i досить безкровно в рiзних районах iмперi§, якi по╓днувала одна спiльна риса: це були мiсця щiльного скопичення вiдставних холу§в iмператора. Цi заслуженi люди ще вiддавна вподобали собi окремi куточки земель для доживання вiку. Уряд метрополi§ не мiг не догодити смiливим i мужнiм чоловiкам, якi так багато зробили для процвiтання кра§ни i на втiху особисто Сонцесяйного iмператора, тож велика частина помешканцiв, що за етнiчною приналежнiстю складали за iмперським визначенням нацi§ другоряднi, були виселенi в регiони iмперi§ iз менш сприятливими умовами проживання, проте бiльшостi автохтонiв, дякувати гуманностi та добротi монарха, було милостиво дозволено продовжувати iснувати на традицiйно залюднених ними землях, на знак подяки за це тубiльцi мали пiклуватися про благообразну старiсть високошанованих холу§в.

Хоча острiв Ла╜╜не╜╜ через не дуже сприятливi кримiногенну , а на останнi десятилiття ще й екологiчну ситуацiю не був аж занадто вподобаним як мiсце постiйного проживання благополучними холуями, проте додому з усiх колонiяльних вiйн, якi останнi десятилiття називалися примусами до братерства, поверталося багато рекрутованих iз теренiв острова iнвалiдiв, на яких iмператорськi зобов"язання теж розповсюджувались. Також за роки ново§ пом"якшено§ стратегi§ iмперсько§ полiтики серед мiсцево§ елiти вирiс i встиг зiстарiти товстезний прошарок тих вiрнопiдданих, якi сво╓ холуйство вибороли i вислужили, не покидаючи рiдно§ домiвки. До того ж подолання наслiдкiв Екологiчно§ катастрофи потребувало завеликих фiнансових вливань, а отже надприбуткова колись переробна галузь вже набагато менше вабила iнвесторiв. Саме iз цих мiркувань виходила Сонцесяйна особа, надаючи право сво§м найулюбленiшим холопам на вiльне iснування.

Заслугову╓ уважного вивчення той спосiб не обтяжувати бюджет метрополi§ сутт╓вими виплатами, який був використаний iмперським керiвництвом пiд час параду суверенiтетiв. Грошова одиниця барль мала ходження на всiй територi§ iмперi§, навiть в тих автономiях, де, як на островi Ла╜╜не╜╜, паралельно з нею використовувалися сво§ грошi. Грошова маса була забезпечено золотом а також алмазами, промисловий видобуток яких не припиня╓ться на мiсцi падiння летючого острова протягом останнього столiття нi за яких умов. Iснував також так званий зовнiшнiй барль, що призначений був для розрахункiв з державами зовнiшнього свiту. Умови Великого Договору про невтручання забороняли потужнiй iмперi§ використовувати власну валюту в та╓мних розрахунках з iншими кра§нами(ходження мали зазвичай англiйськi фунти, потiм перейшли на американськi долари), надмiрна ж пихатiсть бельнiбарбiйських монархiв унеможливлювала вiдмову вiд барля зовнiшнього. Символiчнi дванадцять безготiвкових зовнiшнiх барлiв, що забезпеченi були однi╓ю тройською унцi╓ю золота, протягом останнього столiття перебували на особливому рахунку iмперського казначейства. За цей час нiяких розрахункiв в цiй валютi не проводилось, золоте забезпечення теж не змiнювалася, отже iз впевненiстю можна стверджувати, що зовнiшнiй барль тривалий час був наймiцнiшою валютою всiх часiв та народiв. Першого числа мiсяця, наступного за проголошенням незалежностi низкою колишнiх часток iмперi§, Центробанк велико§ кра§ни задля погашення заборгованостi iмперi§ перед колишнiми колонiями емiтував ту кiлькiсть зовнiшнiх барлiв, яко§, за результатами ретельних розрахункiв, вистачало б на виплату iмперських боргiв, а саме поточних виплат недоотримано§ третини утримання тим холуям iмператора, вiк яких добiг пенсiйного, виплати персонально§ iмператорсько§ заборгованостi перед кожним окремим холопом, що запозичувалися за пiдпискою, а також окремо для острова Ла╜╜не╜╜ була пiдрахована сума одноразово§ виплати на подолання наслiдкiв Екологiчно§ Катастрофи. Вся ця неабияка грошова маса у надiйних зовнiшнiх барлях була сумлiнно перерахована на особливий рахунок казначейства, з якого грошовi траншi повиннi були надходити державам-отримувачам регулярно. Проте iсну╓ стаття конституцi§ Велико§ кра§ни, яка чiтко забороня╓ збiльшення або зменшення золотого забезпечення будь-яко§ з двох нацiональних валют без узгодження з усiма палатами парламенту, iмперською канцелярi╓ю а також особистого пiдпису Сонцесяйно§ персони. Всi цi процедури потребують тривалого часу, а порушення конституцi§ вважа╓ться найтяжчим злочином для iмперського чиновника. В той же час всемилостивий iмператор не мiг без слiз дивитися, як потерпають вiд безгрошiв"я колишнi його пiдданi, яких вiн анi на хвилину не переставав вважати братами меншими. Тому на виконання особистого його Сонцесяйностi наказу, центральне iмперське казначейство розпочало процедуру виплати по зобов"язанням негайно. Та головний казначей був людиною законослухняною, ще до того добре розумiвся на фiнансових операцiях, а отже в чiткiй узгодженостi з законодавством встановив обмiнний курс зовнiшнього барля до провiдних валют свiту виходячи iз золотого його вмiсту. Однi╓ю золотою унцi╓ю було забезпечено наразi близько ста трильйонiв одиниць зовнiшньо§ валюти, яка знову встановила свiтовий рекорд, девальвувавши одразу на тринадцять порядкiв протягом одного банкiвського дня. Виходячи iз внутрiшньовiдомчо§ iнструкцi§, що спонукала iмперських фiнансистiв розраховуватися iз iноземними державами у вiльно конвертованiй валютi, було здiйснено перерахунок суверенного боргу в валюту, яка на тодi була свiтовою. Заборгованiсть колишньо§ метрополi§ перед щойно утвореним державами коливалася в межах вiд десяти до сiмдесяти американських центiв, якi монети були того ж дня у гербових засургучованих конвертах фельд"╓герською поштою доправленi очiльникам фiнансових вiдомств вiднедавна самостiйних державних утворень iз височайшим запевненням про остаточне погашення боргу велико§ держави перед малими. Автори iсторичного зручника пiдкреслюють небачену навiть у зовнiшньому свiтi оперативнiсть фiнансових розрахункiв як приклад пiклування iмператора про колишнiх сво§х холопiв.

Треба сказати, що, заради iсторичного етикету, формальна процедура нацiонально-визвольно§ боротьби була дотримана, i участi у визвольницьких змаганнях iмперських спецслужб нiхто iз неприскiпливих спостерiгачiв не помiтив. Проте розрахунок метрополi§ був тонким i досить вдалим. Тi залишки впливових колись членiв чимошистсько§ партi§, що не були вдоволенi власним мiсцем у стабiльному суспiльствi, але не втратили зв"язкiв анi з мiсцевим крисуванством, анi з службовцями Та╓мно§ iмперсько§ полiцi§(треба зазначити, що i в тi часи пiдгебованiсть була однi╓ю iз складових житт╓во§ успiшностi), стали iз регулярнiстю виходити на контакти з представниками нацiоналiстичних угруповань. Мiсцевi нацiоналiсти майже нiколи не користувалися зависокою пiдтримкою серед населення, особливо пiдточила нацiональний рух спiвпраця незалежникiв iз мiлiтаристською Японi╓ю пiд час друго§ Свiтово§ вiйни. Тодi на острiв кiлька разiв прибувала спецiальна команда вербувальникiв, зараховуючи всiх добровiльних охотникiв до засекреченого 731-го отряду i вiдвозячи §х за межi магнiтного куполу сотнями - подальша доля цих геро§в нiкому не вiдома, але однодумцi дотепер вважають, що юнакiв готували до нацiонально-визвольно§ боротьби.

Об"╓днання нацiоналiстiв i чимошистiв, яке згодом виявилося нетривалим i нестiйким, отримало самоназву "Нацiонально-справедливий рух", i на тлi соцiальних негараздiв, що пiдточували засади хохлостабiльностi, чергове скликання Чорного парламенту затвердило цi партiю правлячою. Перше ж засiдання Парламенту постiйного скасувало посаду Губернатора-розпорядника i обрало Президента iз самими лише представницькими повноваженнями. То був висуванець вiд лiберального крила нацiоналiстiв, походженням iз роду вищого, але збiднiлого, який тривалий час вивчав фiлологiю та iсторiю рiдного краю у трiлдогдрiбському унiверситетi, знав досконало давньола╜╜незьку i на офiцiйних заходах спiлкувався виключно цi╓ю мовою, хоча бiльшiсть спiврозмовникiв його не розумiли. Саме ця обставина, а ще, вiрогiдно, слабкий стан його здоров"я, наводили на думку про компромiснiсть цi╓§ фiгури для всiх прямих учасникiв процесу, включаючи iмперську канцелярiю. Загальна думка серед елiти зводилася до того, що цей достойник швидше проповiдник, анiж державний дiяч, тим бiльше нiякий полiтик, тож нехай собi проповiду╓ невiдомою майже нiкому мовою. В щойно сформованому урядi його однопартiйцi отримали мiнiстерськi посади лишень в галузi освiти i культури та охорони здоров"я, провiднi ж економiчнi блоки розiбрали представники справедливського крила, тобто послiдовники колишнiх збиралiстiв, бажаючи вiдiграти те падiння власних статкiв, що спричинила §хня вiдсутнiсть при владi останнi десятилiття. Зсуви в полiтичнiй верхiвцi не призвели анi до кадрових буревi§в серед мiсцево§ бюрократi§, анi тим бiльше до змiни усталеного столiттями укладу життя посполитих острiв"ян.

На видiленi кошти навколо зони екологiчно§ бiди, яка вiдлунала якихось кiлька рокiв тому, за прямого лобiювання мiнiстерства оздоровлення почали зводитися( так саме повiльно, як i все на островi) стацiонарнi лiкарнi для тих помешканцiв, яким вдалося вижити пiсля посипання п"ятой частини територi§ острова дустом - особливо вражала статистика дитячо§ смертностi вiд токсичних отру╓нь та онкологiчних захворювань, але про переселення в бiльш сприятливi умови не йшлося через досить скудну медичний бюджет. Максимум, на що ставало грошей - тимчасово вiдвозити за зону вагiтних i жiнок iз немовлятами, та на це часто-густо не погоджувалася бiльша частини тамтешнього жiноцтва.

В галузi освiти докорiнно був переписаний пiдручник з iсторi§, багато фактiв аргументовано наведеними документами. Друкувалося це все ла╜╜незькою мовою, можливо тому першi роки iмперськi структури не звертали особливо§ уваги на цi писанi твори. Широкий резонанс вперше привернуло до себе освiтянське вiдомство, коли за iнiцiативи Президента була скасована плата за вступнi iспити в вишах i як експеримент знятi регiональнi, а головне - сегрегацiйнi обмеження для абiтурi╓нтiв. Результати перевiрки знань розширеною вибiрки юнацтва вразили все суспiльство, особливо вищi його прошарки. Випускники шкiл, далеких вiд пiдцентрованих районiв, як виявилося, майже не поступалися рiвнем знань дiтям батькiв заможних i знатних, i це попри те, що викладацький склад вишiв напевне знав, чи╓ чадо перед ними сто§ть i традицiйно витягував привладнених, без сорому "топлячи" вуличних. Але справжньою сенсацi╓ю стала беззаперечна першiсть випускникiв тих шкiл, якi розташованi були у вiддалених повiтових центрах i навiть в деяких селищах - не вiдзначити сутт╓во§ §хньо§ переваги не могли навiть заангажованi приймальнi комiсi§. Насправдi рiвень пiдготовки цих абiтурi╓нтiв дуже легко пояснювався рiвнем професiйностi §хнiх викладачiв. Ще за часiв жорсткого збиралiзму багато людей iз вищою або класичною гiмназичною освiтою були iз великих мiст висланi або самi повтiкали, не чекаючи, поки протинасами оголосять весь iнтелiгентський прошарок. В провiнцiях на посади, що вiдповiдали б §хнiй квалiфiкацi§, прилаштуватися було неможливо, проте наказ про обов"язкову загальну середню освiту вiдкрив безлiч викладацьких вакансiй. Тi ж педагоги, що навчали дiтей в центрових чи пiдцентрованих школах повиннi насамперед бути вiдданими партiйцями, по-друге мати зв"язки в привладнених колах. Звiсно, i серед них трапляються справжнi професiонали сво╓§ справи, але першi двi якостi все ж таки завжди були прiоритетними для вiддiлу кадрiв.

Несподiванi результати вступно§ кампанi§ не на жарт занепоко§ли можновладцiв, адже до того вважалося, що §хнi дiти вже народжуються iз збiльшеним об"╓мом пiвкуль головного мозку, i навiть думка про влаштування якихось змагань за право отримати квиток у достойне життя мiж §хнiми кровиночками i дiтьми яко§сь поганi, та ще й повiтово§, сама собою вже цинiчна i антилюдська.

Зухвала витiвка Першого Президента при зустрiчi iз черговим на той час Сонцесяйним iмператором пiд час вiзиту ввiчливостi до Логадо насторожила i iмперських сановникiв. Ла╜╜незький посадовець не став припадати устами, як до тодi годилося, до всемилостиво пiдставленого йому iмператорського чобота, а просто схилив ввiчливо голову i простягнув руку для вiтання. Цей випад кричущо§ невдячностi був для Сонцесяйного тим вразливiший, що дотепнi придворнi холу§ пiдбили монарха намастити верхiвку чобота котячим лайном - улесливi царедворцi одразу не вподобали чоловiка, не схожого на себе, бо поруч iз ним §хня лайнуватiсть була вже дуже наочною. Протягом всi╓§ церемонi§ монарх, так i не потiшившись досхочу, стояв i смердiв самому собi.

Нарештi справжньою бомбою i для мiсцево§ елiти i для спецслужбовцiв метрополi§ стало несподiване оголошення Президентом референдуму (це було одне iз небагатьох прав, наданих тогочасною конституцi╓ю головi держави), головне питання якого мiг би зрозумiти лише той, хто уважно слiдкував за виступами чи виданими друком теоретичними напрацюваннями голови держави, а задля цього треба було не те що думати, а хоча б вмiти читати мовою власного народу. Отже, напруживши звилини сво§х привладнених та пiдгебованих мiзкiв, опоненти засiли таки вивчати мову далеких предкiв, щоб ознайомитися з несподiваними посилами iз першоджерела. Майже вся iдеологiчна позицiя Першого Президента викладена в його напрацюваннi пiд назвою "Ла╜╜не╜╜ для ла╜╜нежцiв", переклад якого я наважився привести в повному обсязi без купюр i викривлень. За авторство цi╓§ роботи пан Президент в наступнi роки пiддавався нищiвнiй критицi насамперед логадiйських сановникiв i ще бiльше §хнiх мiсцевих пiдспiвувачiв. Органiзацiя зi схожою назвою "Бельнiбарбi для бельнiбарбiйцiв" мала вiдверто нацистську спрямованiсть, виступаючи за повне виселення "представникiв другорядних народiв" насамперед iз столицi велико§ iмперi§ славного мiста Логадо, а невдовзi i з усього континенту, проте угруповання це з"явилося набагато пiзнiше, нiж автор наведеного мною документу зiйшов iз полiтично§ арени, ступiнь же екстремiзму i накал антиiмперсько§ риторики в монографi§ я довiряю читачевi визначити самому.

Ла╜╜не╜╜ для ла╜╜нежцiв.

Звертаючись до всiх спiввiтчизникiв сво§х, як шанованих та любих друзiв i товаришiв по полiтичнiй боротьбi, так i до не менш шанованих опонентiв, хочу наголосити на тих засадах, якими керуватися як у цьому зверненнi, так i у всьому подальшому життi, скiльки б менi його не лишилося.

Всi названi вище особи ╓ мо§ми спiввiтчизниками, а отже мають рiвне право обирати подальший шлях дла Кра§ни, яка хоча й iсну╓ на тiй частинi суходолу, що колись мала свою державнiсть, вiдтепер мусить починити розбудову власно§ державно§ машини майже з нiчого. Iсторично склалося так, що два столiття була ця земля колонiзована iншою, могутнiшою i багатшою кра§ною. Нi для кого не ╓ секретом також, що, попри визвольнi змагання i геро§чну загибель багатьох достойних людей, суверенiтет держава наша отримала не внаслiдок тяжко§ борнi, а через небажання великодержавного жмикрута оплачувати сво§ зобов"язання i розгрiбати те, що iмперiя нагидила на нашiй землi. Саме тому, вiдчуваючи занизьку цiну, проплачену теперiшнiм поколiнням за незалежнiсть(а свiдки цiни зависоко§ давно вже не ╓ живими) може виникнути в окремих не дуже обтяженим iнтелектом мiзках хибна думка, що державний суверенiтет ╓ сам собою малоцiнним, у деяких дiячiв навiть виникне бажання продати його, або обмiняти на блискучi цяцьки чи дешеве §дло. Вiднайдуться полiтикани, якi вестимуть вас нiбито назад до складу велико§ держави. Цi недалекогляднi паничi недомовляють(а можливо самi не усвiдомлюють) важливого факту: Ла╜╜не╜╜ нiколи не був i нiколи не стане частиною велико§ кра§ни що зветься Бельнiбарбi. Острiв Ла╜╜не╜╜ тривалий час був i на жаль дотепер залиша╓ться колонi╓ю Бельнiбарбiйсько§ iмперi§. Рiзниця мiж поняттями "частина кра§ни" та "колонiя" ╓ приблизно такою, як рiзниця мiж дружиною та повi╓ю: з фiзiологiчно§ точки зору стосунки майже тi самi, юридичнi ж чи фiнансовi зобов"язання рiзняться дiаметрально.

З давнiх-давен тi держави, якi були сильнiшими i войовничiшими, гарбали землi iнших народiв, що слабкiшi етноси сприймали iз покорою, оскiльки завжди краще, коли грабу╓ один i за чiтко встановленими правилами, анiж коли тебе скубуть всi i без жодного упорядкування. На щастя( а для багатьох можливо на жаль), часи, коли прилiпитися до яко§сь велико§ iмперi§ було необхiдною умовою для фiзичного виживання, давно минули. Проте наслiдком перебування в колонiальнiй залежностi стало навмисне спотворення свiтосприйняття громадян обох кра§н - як колишнiх рабiв, так i колишнiх панiв. Загальновiдомо: деякi великi, що вважали себе цивiлiзованими, iмперi§ покладалися у приборканнi залежних народiв не тiльки на брутальну силу, але й на тi речовини, що впливали б на свiдомiсть кожного окремого колись громадянина, а згодом - раба. Я зараз маю на увазi застосування засобiв, що на островi вiдносять до рiзного ╜атунку дурi - алкоголю чи наркотикiв. Споювання тих тубiльцiв, що iмунiтету до алкоголiзму не мають, або пiдсаджування на легкi чи важкi наркотики було одним iз методiв колонiально§ полiтики багатьох iмперiй. За невiдомих теперiшнiй науцi причин, помешканцi острова Ла╜╜не╜╜ мають таку фiзiологiю, що дiйсно хворих дуроголiкiв( тобто залежних вiд наркотикiв чи алкоголю) серед нас дуже мало. Отже, вiдсутнiсть такого потужного важелю впливу примусила iмперiю шукати iншi, i напрочуд успiшно. Найогиднiша форма залежностi, яку протягом тривалих столiть використовували колонiзатори - це залежнiсть рабська, i з залежнiстю вiд будь-якого рiзновиду дурi в не§ багато спiльного. Рабу живеться набагато простiше, оскiльки про його потреби дба╓ пан - таке ви почули б вiд кожного привiлейованого раба iз будь-яко§ кра§ни свiту в будь-якому тисячолiттi. Так i пiд впливом зiлля житт╓вi проблеми вдаються не такими складними. Розумники iз науковими ступенями легко доведуть iсторичну невiдворотнiсть поневолення будь-якого народу в ретроспективi i економiчну доцiльнiсть залишатися в повнiй або частковiй залежностi надалi. Так саме кожен дуроголiк легко накида╓ вам навiть декiлька причин того, через що вiн загляда╓ в пляшку або сидить на голцi. Це може бути, з його слiв, як злиденнiсть, так i несподiване багатство; як незатребуванiсть, так i занадта заклопотанiсть; як нещасливе кохання, так i надмiрна увага протилежно§ статi; як самотнiсть, так i сiмейнi негаразди. Найдивнiше те, що майже всi дуроголiки, кажучи вiдвертi нiсенiтницi про причини власно§ хвороби, самi в них вiрять, бо це зазвичай люди iз слабким психотипом та бiдною, хоча й дуже глибокою, фантазi╓ю. Насправдi, причина тривалого безперервного вживання рiзного ╜атунку хiмiчних засобiв задля отримання ейфорi§ у всiх, хто вжива╓ дур, залежнi вони .вiд алкоголю чи наркотикiв, одна й та сама: людинi комфортнiше продовжувати перебувати в скотоподiбному станi, анiж докласти зусиль, щоб перейти в людський. Так саме комфортнiше iнколи людинi не вiдповiдати самому за себе, сподiваючись на щедру милостиню чи подачку, чи пiльгу, чи то iншi рабськi втiхи. Рабство внутрiшн╓ властиво самiй людинi, тому я не радив би звинувачувати у спонуканнi до нього стороннiх осiб. Тi торгiвцi смертю, якi продають зiлля чи оковиту залежним дуроголiкам, так само, як iноземнi поневолювачi i §хнi мiсцевi холу§, невiдворотно отримають належне - напевно горiтимуть у пеклi, якщо воно iсну╓, коли ж виявиться, що правi ате§сти, то природа швидше за все викона╓ божу мiсiю, зробивши §хнiх нащадкiв генетичними виродками, як всiх, хто творить справу не божу, як нащадкiв iуди-Петра, того що в стародавнi часи пiдступно i пiдло вбив свого побратима, не давши шансу на виживання навiть малолiтньому Iвановому синовi. Проте, в легендi йдеться про навмисне заздалегiдь сплановане вбивство, я ж зараз звертаюсь до тих сво§х спiввiтчизникiв, що коять над собою моральний су§цид, вбиваючи людину в собi i позбавляючи тим самим нащадкiв сво§х навiть можливостi жити по-людськи - не важливо, тягнеться його рука до налитого гранчака чи до простягнуто§ милостинi, за яку купують на кiлька поколiнь наперед честь та гiднiсть його роду-племенi. Отже, звертаюсь до кожного спiввiтчизника: не шукайте ворогiв серед високих панiв iз метрополi§. Там дiйсно мешкають глита§ та шкуродери, що купують i перепродають тi народи, якi §м ввижаються меншовартiсними, але так задля власного збагачення робили очiльники всiх iмперiй свiту. Не шукайте ворогiв також серед мiсцевих холу§в iмперi§. Це дiйсно мерзеннi блюдолизи, що грають роль посередникiв у процесi перепродажу власного народу, але так вчиняли всi вiдомi iсторi§ колаборанти. Ворога шукайте в собi - це той огидний внутрiшнiй голос, який пiдказу╓ продати волю або §§ частину за щось матерiальне. Також не шукайте друзiв анi серед логадiйських високодостойникiв, анi серед §хнiх острiвних пiддзявкувачiв: вони якщо i дбають про живий товар, то виключно з огляду на збiльшення власного прибутку, як циган напуваю та вичiсу╓ зведену кобилу, лише щоб дорожче за не§ взяти. Твiй ╓диний друг - та твоя сила, що примусить тебе вiдмовитися вiд не заробленого, а наданого, i пам"ять, яка завжди нагада╓, де лежить безкоштовний шмат сиру. Рабство, формально скасоване, вискочило знову назовнi у виглядi рабських вольностей i прича§лося серед вас, пiдточуючи все суспiльство i кожного його члена окремо, як вжитий алкоголь роз"§да╓ печiнку на цироз, а потiм на рак. Я навiть не беруся судити, яка з двох iстот мерзеннiша: втративший дар членоподiльного слова пияк, що лежить у калюжi iз власно§ сечi та блювотиння, чи шанована суспiльством вбiлена сiдинами людина, яка прагне будь що отримати безкоштовно те, за що в цивiлiзованому свiтi годиться платити живими грошима, оскiльки перший вбива╓ тiльки себе, другий же позбавля╓ шансiв на гiдне життя сво§х нащадкiв. Рабськi вольностi - це всього лише спосiб покращення життя людей, якi забезпеченi майже всiм за рахунок тих, кому пощастило в життi набагато менше. Все, що нада╓ться безоплатно, розподiля╓ться в першу чергу мiж людьми, що i так ╓ заможними, потiм залишки розтягують привладненi, для низiв не залиша╓ться нiчого. При цьому усiма прошарками суспiльства гуля╓ пуста байка про нiбито безкоштовно наданi товарно-матерiальнi цiнностi чи послуги. Мушу вас розчарувати: нiчого безкоштовного в свiтi нема╓, не було i нiколи не буде. ╢ лише випадки, коли за спожите однi╓ю людиною платить(або безкоштовно на це працю╓ працю╓) iнша - на цьому i ╜рунту╓ться головна iдея рабських вольностей. Робiтник або дрiбний клерк, прямуючи додому, де на нього чека╓ не першо§ молодостi дружина, шмаркатi дiтлахи, або навпаки дiти дорослi iз збiльшеними пропорцiйно вiку проблемами, зламане обладнання, ремонт якого потребу╓ коштiв i часу, розгардiяш, для розгрiбання якого треба прикладати певних зусиль та ще багато труднощiв, якi за нього не вирiшить нiхто - такий чолов"яга, проходячи повз палатку, де за кiлька ла╜╜iв наллють чи то вiдважать зiлля, яке зробить його щасливим на кiлькадесят хвилин, чудово розумi╓, що нетривке щастя вiн собi купу╓ за рахунок сво§х же близьких людей. Це iз §хнього сiмейного бюджету висмику╓ться незайва сума грошей, це §м вiн не придiля╓ достатньо уваги, це сво§й родинi вiн нав"язу╓ штучно створенi проблеми, замiсть вирiшувати реально iснуючи. Так само отримувач пiльг чи подачок, користуючись тим, що йому комфортнiше вважати безкоштовно наданим, не може не усвiдомлювати, що недоплачена ним сума - це недоотриманi працiвниками певно§ сфери грошi на зарплатню, несво╓часно проведений капiтальний i поточний ремонт основних засобiв виробництва, вiдсутнiсть коштiв на iнновацiю. Йому, як i дуроголiку важливо лише одне: саме зараз отримати те, чого кортить - безкоштовного товару або послуги, i саме вiд цього вiн ма╓ свою ейфорiю.

Той спосiб поступового викорiнення рабства, що я його пропоную, вигаданий не мною, до того ж кожний iз вас його чудово зна╓. Поляга╓ вiн в наступних двох принципових позицiях: по-перше жодна людина не повинна працювати безкоштовно, по-друге кожен громадянин ма╓ сплачувати лише за те, що спожив сам, але сплачувати повну цiну, i не споживати того, що йому не до гаманця. Та цiна товаровi пiд назвою "робоча сила", що склалася в нашому суспiльствi ╓ викривленою i неадекватною в регiональному , суспiльному i вiковому аспектах. Вирiвняти §§ методами адмiнiстративного втручання неможливо - це спричинило б низку ще бiльших зловживань. Лише перехiд до реально§ ринково§ цiни на товари та наданi послуги не одразу, а дуже поступово дозволить перетiкати капiталу в тi галузi i тi регiони, що реально грошей потребують. Система милостинi, тобто погашення з бюджету заборгованостей платникiв перед постачальниками послуг концентру╓ капiтал у мiсцях компактного проживання людей надмiру багатих - у столицi та трохи менше в периферiйних центрах. Вiдмова вiд фiнансування тих, хто i так ма╓ набагато бiльше, нiж пересiчний громадянин, розпорошить капiтали, але вони ляжуть у ╜рунт родючий, замiсть крутитися в затхлому колi обраних i пiдiймати номiнальну цiну товару не дуже високого ╜атунку, а саме робочо§ сили самих вищих i наближених до них привладнених. Адже, зголосiться, якщо працiвник в пiдцентрованому районi столицi отриму╓ за годину роботи вдесятеро бiльше, нiж той, хто викону╓ аналогiчну працю у вiддаленiй периферi§, лише дурницями можна назвати балачки, що вiн працю╓ вдесятеро ефективнiше - просто йому поталанило iз працевлаштуванням. Цiна не тiльки робочо§ сили, а самого життя помешканцiв центральних районiв мiст адмiнiстративно ще бiльш зроста╓ через ганебну практику заниження сплати за проживання(хай навiть у завуальованiй формi отримання милостинi), i так водночас знижу╓ться цiннiсть майна i цiна життя тих, чи§ оселi у вiддалених куточках периферiй, господарi яких сплачують за житловi послуги таку ж суму, що й столичнi, маючи при цьому змогу заробити набагато менше. Отже, якщо платня надавачам комунальних послуг i може бути рiвною у рiзних куточках кра§ни, то податок на нерухомiсть кожен приватний власник повинен сплачувати, виходячи iз ринково§ цiни його квартири. Тодi та частина громадян, якi мають у власностi оселi в районах комфортнiших, безпечнiших, ближчих до роботодавцiв, що пропонують високi посадовi оклади найманим робiтникам та службовцям зобов"язанi будуть платити за комфортнiшi умови свого проживання бiльшу цiну, а це в свою чергу дозволить перерозподiлити наявнi житловi площi. Тi, хто не в змозi оплачувати сво§ завеликi апартаменти змушенi будуть §х продавати, щоб купити скромнiшi оселi, що спровоку╓ зниження цiни на нерухомiсть, i як наслiдок сутт╓во зменшиться кiлькiсть новобудов в межах i так вже затiсного iсторичного центру Це не так i погано, оскiльки не доведеться постiйно вiдшукувати в бюджетах великих мiст спочатку грошi на добудову об"╓ктiв, а потiм не меншi суму на §х утримання, щоб, боронь боже, не обтяжувати вищих та привладнених платою за житло на рiвнi собiвартостi. Податок, накладений на отримувача спадщини дозволить спадко╓мцевi зайвий раз подумати, чи по кишенi йому завелике помешкання, до того ж припиниться ганебна практика купiвлi нерухомостi в якостi "консерви" на майбутн╓, оскiльки утримання такого "скарбу" вищому чи привладненому все одно компенсу╓ державний бюджет, читай "бiднiшi за нього платники податкiв". Витягнення з банкрутсько§ ями нерентабельних пiдпри╓мств також повинно бути припиненим, бо це заохочення недолугих, iнодi взагалi нерозумних пiдпри╓мцiв за рахунок прямого пограбування бiднiших. Сфери пiклування держави ╓ всього лише три: забезпечення прожиткового мiнiмуму всiм без винятку непрацездатним, лiкування тих хворих, яким сучасний рiвень медицини дозволя╓ врятувати життя i надання освiти тим, хто ма╓ до навчання розумовi здiбностi - всi цi норми поведiнки вiдрiзняють людину вiд тварин, якi залишають слабкiшi особi помирати, а також дають шанс на подальше життя лише дитинчатам домiнуючих в згра§ особин. Держава повинна дбати про сво§х убогих, забезпечуючи §м прожитковий мiнiмум, але не бiльше. Пiдходячи до чи не найголовнiшо§ бюджетно§ проблеми - виплат прожиткових коштiв особам, якi досягли пенсiйного вiку, слiд зазначити: життя склалося таким чином, що люди, вiдпрацювавши кiлькадесят рокiв на одну державу, були нею списанi з рахункiв i скинутi, як непотрiбний баласт на утримання держави щойно створено§. Ми не можемо дозволити собi опуститися до тако§ ж ницостi, кинувши цих людей напризволяще, як то зробила iмперiя. Проте слiд зважати на фiнансовi можливостi нашо§ небагато§ незалежно§ кра§ни, а також на те, що пенсi§ цi заробленi в державi, яка нiкуди не подiлася, держава-правонаступниця яко§ i тепер перебува╓ на мапi поруч iз нами. Отже на виконання обов"язкiв людських, пропоную виплачувати всi заробленi вiд iмперi§ пенсi§ в розмiрi одного прожиткового мiнiмуму(адже держава не ма╓ права дозволити собi недофiнансування до тако§ суми непрацездатно§ особи), що ж до збiльшення суми утримання - не заважати судовим позиванням тих, хто вважа╓ себе обдiленим грошовими коштами на схилi лiт без посередньо до §хнього роботодавця, тобто iмперi§ та iмператора особисто, хоча i роз"яснювати позивачам примарнiсть перспектив цих впроваджень. До остаточного виходу економiки на стале зростання пенсiя в розмiрi прожиткового мiнiмуму повинна нараховуватися i виплачуватися всiм непрацездатним, незалежно вiд чину й звання у колишнiй iмперськiй i╓рархi§. Але i пiсля того утримання вiд держави не повинно збiльшуватися окремим категорiям працiвникiв, треба лише збiльшувати самий прожитковий мiнiмум, вводячи по мiрi зростання добробуту до споживчого кошику новi товари та послуги. Всiм, хто працюватиме пiсля встановленого державою пенсiйного вiку пропоную обрати одне джерело доходу - пенсiя вiд держави ма╓ сплачуватися тiльки тим особам, сума доходiв яких iз рiзних джерел меншi за прожитковий мiнiмум. Що ж до пенсiй зависоких - про них повинен кожний громадянин пiклуватися особисто i замолоду, вкладаючи зайвi для нього грошi в такi активи, якi обере сам, держава повинна лише контролювати цi фонди, не вiддаючи §х не поталу шахраям.

Надання рабських вольностей пропоную заборонити конституцiйно: протягом наступних сорока рокiв жоден посадовець, обраний чи призначений, пiд страхом довiчного ув"язнення не повинен давати наказiв про виплати милостинi чи надання пiльг. Це такий саме злочин, як пропонувати наркомановi, який щойно зав"язав iз хибною звичкою, дозу чи протверезiлому пияковi стакан горiлки. Всi, хто хоч раз на життя позбавлявся такого роду залежностi, знають, що ╓диний спосiб iз не§ вийти - це переламатися. Тi ж лiкарi-наркологи, що пропонують чудодiйнi кремлiвськi таблетки, вживаючи якi можна мовляв не кидати згубно§ звички, ╓ або покидьками, якi заробляють на бiдi хворого та його рiдних, або невiгласами у сво§й справi. Горлопани, якi претендують на роль проводирiв запевняють вас, що держава мусить спочатку пiдвищити рiвень життя, а потiм скасовувати рабськi вольностi. Скажiть будь ласка, чи вiзьме добрий працедавець на роботу дуроголiка, який не тiльки не позбавився сво╓§ залежностi, а навпаки саме зараз перебува╓ в запо§ чи то наркотичному штопорi? Такий роботодавець - то або пiдступний торговець живим товаром(згадайте, що цiлi племена на чорному континентi були поневоленi самим лише пiдпоюванням §хнiх вождiв), або невiглас у господарськiй дiяльностi, i, навiть за наявностi добрих намiрiв з його боку, пiдпри╓мство, ним очолюване, швидко збанкруту╓. Вiднайдуться також полiтики, якi з розумним виглядом доводитимуть вам: вся бiда в тому, що рабськi вольностi, мовляв, розподiляються несправедливо, i що у випадку §хнього приходу до влади всього на всiх вистачить. Прямувати за ними - це лише змiнювати форму залежностi, як то алкоголiку полегшувати свiй вихiд iз запою, вживаючи морфiн або ширку. Такi проводирi заведуть вас до нового збиралiзму, а цей варiант хоч по формi i яскравiший, по сутi ж не вiдрiзня╓ться вiд животiння у примарному свiтi наданих панами самим собi безкоштовностей i кидання рабам недо§дкiв. Адже тiльки в очах дилетантiв збиралiстськi режими гуртують нарiд сво§х кра§н навколо дуже привабливо§ iде§ отримування бажаного безкоштовно, чи то навколо харизматично§ постатi вождя або фюрера. Насправдi сутнiсть такого режиму набагато простiша i жорстокiша: це готовнiсть однi╓§ частини населення кра§ни знищити iншу його частину заради власного добробуту. Жертв режиму може бути обрано за етнiчним, класовим, вiросповiдницьким, регiональним або iншими принципами, доля §хня в чисельностi населення може сутт╓во коливатися i способи вбивства чи поступового виморювання ╓ вiдмiнними - головним залиша╓ться неоднакова в очах правлячого прошарку цiннiсть життя рiзних суспiльних груп i пiдтримка цих поглядiв сутт╓вою кiлькiстю населення. Але те саме пропону╓ й iдеологiя хохлiзму, яка тривалий час вживлялася в мiзки пересiчних людей: процвiтання однi╓§ (меншо§) частини населення за рахунок нелюдських умов життя i передчасного вимирання iшо§ частини. Обирати мiж цими двома напрямками в полiтицi так само безглуздо, як здоровiй людинi обирати мiж iнфарктом i iнсультом. Лише остаточне скасування залишкiв рабства, якi проявляються у роздачi чогось безкоштовного, знову таки не одразу, а дуже повiльно виведе суспiльства на шлях усвiдомлення тi╓§ просто§ iстини, що нема╓ людей, життя яких вiд народження або через збiг обставин кошту╓ менше, нiж життя найвпливовiших посадовцiв.

Вiдмова вiд рабських вольностей в будь-якому проявi повинна зацiкавити переважну бiльшiсть людей так званих вуличних, оскiльки всi цi пiльги, виплати та подачки переважним чином до них нiколи не доходили. Проте бiльше я бажаю звернутися до спiльноти багато§, тих, що себе звуть вищими та привладненими, i яким зда╓ться дуже комфортною i надзвичайно стiйкою iснуюча система: скасування сегрегацiйних кордонiв в суспiльствi, як це не дивно, набагато важливiше саме для вас. Так мiцному i багатому ╜аздi iнколи ввижа╓ться дуже вдалим сусiдство з незаможним п"яничкою, який за пляшку горiлки зробить бiльше, нiж наймит за добру платню, i зда╓ться, що так буде завжди - сусiда нiколи не знатиме цiну власнiй працi, а це збагатить вправного господаря. Так i ви, тримаючи набагато бiднiших за себе спiввiтчизникiв у майже постiйних злиднях, iнколи пiдкидаючи на периферi§ дрiбненьку подачку iз тих коштiв, що самим вже в горло не лiзуть, сподiва╓тесь на тривалiсть i сталiсть такого стану речей. Та в один день, зовсiм неочiкувано, сусiд-пияк може передчасно сконати, або остаточно спитися i навести повну хату сумнiвного типу хлопiв, що зробить життя i найвправнiшого господаря-сусiда нестерпним. Призначення пенсiй на рiвнi прожиткового мiнiмуму i скасування ганебно§ практики роздачi милостинi тим, хто вже й так наперся будь-яких матерiальних благ не обтяжить вашi i ваших батькiв сiмейнi бюджети, адже зiзнайтеся самi собi, що представники верхiвки та наближенi до них на зарплатню чи то пак на пенсiю нiколи не жили. Зате це дозволить скоротити соцiальну прiрву мiж найбiднiшими i найбагатшими, що згодом призведе до вза╓мопроникнення суспiльних прошаркiв i створення середнього буферного класу, а також побудування цивiлiзовано§ форми соцiального лiфту. Адже натепер вуличним дорога нагору вiдкрита або через лiжко окремих представникiв верхiвки, або шляхом виконання тих доручень, що §х будь яка адекватна людина назве аморальними та незаконними. Зараз вам зда╓ться, що саме в цьому поляга╓ ваша вищiсть, i на островi нiякi зсуви у кастовiй пiрамiдi неможливi. Але уважно перечитавши iсторiю якого завгодно регiону зовнiшнього свiту, ви б зрозумiли одне унiверсальне для всiх часiв правило: ледачих королiв завжди копняками виштовхують iз §хнiх палацiв мажордоми. Ви наближу╓те до себе представникiв нижчого сослов"я, якi вам здаються особисто вiдданими i слухняними. Та чи всi вони вiдвертi, розшаркуючись у зiзнаннях вищим в любовi? Якщо ви берете до себе в сiм"ю зятька, якого використову╓те, наче ганчiрку для затикання вашого дiрявого родинного човна, i вiн, маючи глузд, добре розумi╓ це, невже ви вважа╓те, що його ставлення до вас вiдмiнне вiд вашого до нього i при першiй-лiпшiй нагодi вiн не витре об вас ноги? Якщо байстрюк не ма╓ привiле§в законних дiтей лише через те, що його мати не в заре╓строваному шлюбi, а у фрайдi, невже вiн не скориста╓ться будь-якою нагодою нашкодити щасливiшому за себе однокровному братовi, а можливо навiть знищити його? Якщо крисуванець за вашi грошi знищу╓ ваших ворогiв, що може статися, коли цi самi вороги запропонують йому суму в рази бiльшу за ваше життя? Якi б сегрегацiйнi паркани не вами не були збудованi i яка б варта §х не охороняла, низова погань все"дно крiзь не§ продереться, бiда лише в тому, що це будуть люди не завжди найрозумнiшi чи найвправнiшi в дiлах i вже напевно це не будуть люди найпоряднiшi. Можливiсть не видряпуватися на гору слизькими стежками, а йти впевнено, сподiваючись лише на власнi сили, надасть тим, кого прозивають вуличними, рiвний доступ до освiти. Наразi переважна бiльшiсть вiрогiдних студентiв не ╓ платоспроможними настiльки, щоб оплачувати сво╓ навчання, бюджетних же коштiв неста╓ на освiту для всiх. Платне навчання у вишах не стане завеликою бiдою для студентства, коли будь-хто iз молодi, успiшно склавши вступнi iспити, зможе автоматично отримувати безвiдсотковий кредит на оплату освiти (грошi, що оминаючи його кишеню в безготiвковiй формi перераховуватимуться на баланс вишу). Проблему стипендiй, на якi теж натепер грошей в держскарбницi замало, можна вирiшити, надаючи тим же студентам кредит, вже готiвкою, у розмiрi прожиткового мiнiмуму на пiльгових умовах, наприклад пiд вiдсотки, що дорiвнюють облiковiй ставцi нацiонального банку у вiдповiдному перiодi. Це надасть можливiсть людинi бiднiй навчатися, не пiклуючись принаймнi про харч, багатенькi ж синочки i донi другий кредит можуть не брати, покладаючись на батькiвське утримання. Головна i обов"язкова умова втiлення в життя тако§ освiтньо§ реформи - повна i беззаперечна вiдмова вiд бюджетного фiнансування навчальних мiсць. Нiякими милостинями не повиннi компенсовуватися витрати людини, яка бажа╓ отримати вищу освiту. Натомiсть фiрмам, пiдпри╓мствам, корпорацiям треба дозволити сплачувати за навчання майбутнього фахiвця i його грошове утримання, проте державне вiдшкодування таким юридичним особам теж слiд заборонити. Тiльки усвiдомлюючи, що вища освiта потрiбна йому для отримання роботи дуже добре оплачувано§, студент зважиться брати позику, а вишi перестануть бути мiсцем, де можна весело провести час, i звiдки вийти професiйним безробiтним. Теперiшнiй стан вищо§ освiти, коли навчальнi заклади перетворенi на богадiльнi для пещених паничiв i блискотливих дiвчат iз вищих прошаркiв суспiльства не може задовольняти кра§ну ще й через занизький рiвень пiдготовки фахiвцiв. Велика кiлькiсть серед випускникiв привладнених лобуряк, призводить до того, що фахово працювати ста╓ просто нiкому, адже для того, щоб отримати одного висококвалiфiкованого iнженера, у профiльному вишi потрiбно надати освiту щонайменше десятьом юнакам. Лише роки за три буде видко, хто здатен опанувати професiю, а досвiдченого i вправного спецiалiста отрима╓мо рокiв за п"ять-сiм. Наразi велика кiлькiсть вже навчених фахiвцiв вiдсiюються - "поплавок" §м потрiбен в бiльшостi випадкiв, щоб дотриматися формальних вимог, займаючи вiдповiдну батькiвським зв"язкам посаду. Вiдсутнiсть спецiалiстiв, навчених всерединi кра§ни, призведе до необхiдностi за шаленi грошi винаймати iноземцiв - ця перспектива повинна бiльше насторожувати мiсцеву елiту, анiж небажання через власне чванство, або побоювання суперництва з боку не таких високородних, але талановитiших дiтей iз нижчих верств суспiльства.

Третя умова - лiкування, особливо ургентне, що його отримувати повинен будь-який громадянин нашо§ кра§ни на тiй лише пiдставi, що це кра§на людей, а не звiроподiбних iстот. Всi громадяни цi╓§ кра§ни повиннi мати рiвне право на життя - якщо це кошту╓ певних коштiв, то ця сума повинна включатися в прожитковий мiнiмум. Стала ганебна практика, коли бiднi, недотримуючи кошти, в тому числi на лiкування, платять за надання медичних послуг багатим повинна бути припинена. Питання це швидше духовне, нiж економiчне, проте фiнансова складова, без сумнiву турбуватиме верхнi прошарки суспiльства. Яку б форму оплати медичних витрат для мешканцiв вiддалених регiонiв не обрали законодавцi: буде це спецiалiзований фонд вiдповiдного вiдомства чи можливо страховi фонди - державнi або приватнi iз суворим державним наглядом, - неважко зрозумiти, що кошти, принаймнi в першi роки, повиннi розподiлятися нерiвномiрно iз явною перевагою на користь бiдних регiонiв та §хнiх мешканцiв. Представникам елiти це може видаватися несправедливим: люди, що зростали та мешкають в бiльш благополучних в екологiчному вiдношеннi районах, звiсна рiч, мають мiцнiше здоров"я i коштiв на §хн╓ лiкування потрiбно менше. Можу дати наступне пояснення: останнi десятилiття внутрiшнiй продукт зростав виклично за рахунок переробно§ галузi. Не було нiяких соцiальних зобов"язань перед мешканцями тих регiонiв, де, не питаючись §хньо§ волi, були розмiщенi промисловi зони, що загубило §хнi землi, здоров"я ж самих тубiльцiв, а тим бiльше §хнiх дiтей пiдiрвало сутт╓во. Цiною, сплаченою за зростання добробуту i багатогранний розвиток особистостей пихатих паничiв iз столичного центру стало здоров"я, а часом i життя багатьох мешканцiв нецивiлiзованих окра§н. Центр дуже завинив периферiям, i час борги вiддавати. Проте таке пояснення необхiдностi багатим платити за надання шансу на життя бiдним мабуть перших не дуже задовольнить. Тому я маю для тих, хто вважа╓ себе iстотами вищими, аргумента, що базу╓ться на жорсткому прагматизмi: ви не просто сплачуватимете за лiкування людей, яким не так поталанило, як вам, ви дещо собi купуватимете. Це дещо особливе ма╓ назву гiдне та безпечне життя для власних нащадкiв. Дiйсно, навiть за умов повно§ лiбералiзацi§ суспiльства, статкiв ваших родин вистачить на те, щоб не одне поколiння спадко╓мцiв були у привiлейованому становищi перед iншими вашими спiвгромадянами. Але iз давнiх-давен головним, а деколи ╓диним багатством нашого острова були тi працiвники, носi§ робочо§ сили - товару так потрiбного i iноземним завойовникам i сво╓му власному панству. Бельнiбарбiйському поспiльству, якщо перейнятися вашим свiтоглядом, живеться набагато легше: там ╓ два джерела постiйного доходу, якi поки що дуже мало залежать вiд розширеного вiдтворення населення. Це природнi ресурси, видобуток яких можна збiльшити, не займаючи переважну бiльшiсть громадян, i наявнiсть колонiзованих земель, на якi потужна iмперiя будь-яко§ митi може посилити економiчне навантаження, а якщо перекласти людською мовою - пожвавити процес пограбування, який наразi набува╓ цивiлiзованих форм. Проте Ла╜╜не╜╜ - не Бельнiбарбi, прихованих ресурсiв тут нема. Добробут всi╓§ кра§ни, так саме, як i ваш привiлейований статус, базуються виключно на тому, що невтомнi трударi вiдтворюють нацiональний продукт, яким би вiн не був. Наразi обстановка ╓ такою, що ненадання сво╓часних медичних послуг ╓ синонiмом вбивства. Це насамперед моральна категорiя: позбавляючи шансу на життя сво§х спiввiтчизникiв, ви, заможнi та здоровi люди, вчиня╓те злочин проти власного народу ще кривавiший, нiж окупанти чи то пак колонiзатори могли здiйснити в будь-якi часи: адже винищення людей прийдами носить все ж таки пульсуючий i нетривкий характер, не лiкування ж набутих хвороб - це вже геноцид перманентний. Достойникам, для яких моральнi категорi§ не ╓ резонами, скажу таке: сутт╓во зменшивши кiлькiсть населення в регiонах вiдсталих (а саме до цього призведе полiтика фiнансування периферiйно§ медицини за залишковим принципом), ви позбудетеся головного багатства кра§ни - §§ трудових ресурсiв. Тi, хто залишаться животiти, намагатимуться або перебратися до мiських осередкiв, де народу i так надлишок, або за будь-яку цiну перетнути заповiтну протоку i опинитися на омрiяному континентi. В будь-якому разi, працювати на кра§ну не стане кому, якщо тiльки ви, шановне панство, не зволi╓те особисто дати до бiлих рук ваших дiтей та онукiв лопати, або запрягти в трудiвницьке ярмо дiтей елементу декласованого, що буде дуже важким завданням. Гiднi умови життя в наш час включають i надання медичних послуг, i це повинен пам"ятати будь-який достойник, що живе не тiльки сьогоденням.

Нарештi, питання зносин iз колишнею метрополi╓ю повинно бути врегульовано iз вiдомством зовнiшнiх зносин iз уникненням полiтизацi§ нормальних економiчних процесiв. Вважаю недоречним подальшу переробку вiдходiв великих мiст i промисловостi, що нiяк не слiд розцiнювати як прояв недружностi до великого сусiда, а лишень як самозбереження невелико§ суверенно§ держави. Саме сортування i переробка надмiрно§ кiлькостi смiття саме i спричинили катастрофiчну екологiчну обстановку на островi.

На мо╓ щире переконання, економiчнi стосунки завжди слiд вiддiляти вiд полiтичних закидiв, що можуть лунати з обох бокiв протоки. Найбiльше, що непоко§ть iмперських iдеологiв та полiтастрологiв - створення Кра§ною свого бачення тi╓§ частини iсторi§, що ╓ спiльною для обох народiв i яка, §м зда╓ться, повинна писатися виключно метрополi╓ю. Вiдхiд держави самостiйно§ вiд заштампованих положень сприйма╓ться як образа, що була нанесена кра§нi i особисто §§ очiльникам, оскiльки спадковiстю влади там звикли пишатися. Проте пишатися злочинами проти людяностi, що §х було ско╓но предками, особисто я не став би, i назвати лиху дiю §§ справжнiм iм"ям не вважаю постидним. Кожний народ вiдповiда╓ за сво§х правителiв, адже вiн або обирав §х, або дозволив узурпаторам володарювати над собою. Саме тому, як нацiонал - та соцiал-збиралiзм ╓ великою ганьбою всього нашого народу, а не влади чи iдеологi§, i держава, навiть новостворена, повинна цю провину за собою усвiдомлювати, так за великодержавний шовiнiзм, i за злочини, ско╓нi проти тих народiв, представникiв яких iмперська влада тривалий час вважала сво╓ю власнiстю вiдповiдальна i теперiшня iмперiя. Я жодним чином не зазiхаю на право iмперських iсторикiв трактувати подi§ не тако§ вже далеко§ давнини як вони вважають за потрiбне, але наполягаю на вза╓мностi i невтручаннi у вшануваннi iсторично§ пам"ятi мого народу. Нi для кого не ╓ секретом, що найбiльшу лють у iдеологiчно§ верхiвки iмперi§ виклика╓ ставлення вiтчизняних iсторикiв i мо╓ особисто до системного винищення частини населення острова в серединi минулого столiття, що в окремих джерелах зветься гумовим голодомором, як до спланованого геноциду мого народу. Обуренi великодержавники, стiкаючи слиною скажених псiв, намагаються перенести тиск iз полiтично§ в економiчну площину, здiйснюючи нецеремонний тиск як на молоду Кра§ну, так i на окремих §§ господарюючих суб"╓ктiв-резидентiв та приватних осiб iз ла╜╜незьким громадянством. Це ницо i не личить великiй кра§нi, якою безперечно ╓ наш пiвденний сусiд, а головне - тут менi залиша╓ться тiльки вiрити в свiй народ - ця пiдлiсть не матиме нiяких наслiдкiв: впевнений, що iсторична правда ма╓ бути озвучена i знана. Це дуже важливо для мого народу - якщо вiн почува╓ться саме народом, а не населенням, оскiльки ╓ в свiтi небагато речей, пробачення яким нема╓, i одна з таких - не вшанування пам"ятi безневинно вбитих. Якщо нацiя пробачить винищення сво§х предкiв, то вислови зухвалого зайди чи то пак огидно§ неголено§ пики з телеекрану, що це не нарiд, а збiговисько холопiв-забудькiв, стадо баранiв або просто бидло будуть не образою честi та гiдностi, а всього лише констатацi╓ю наочного факту. Народ, який пробача╓ геноцид сво§х батькiв, в майбутньому неодмiнно дасть згоду i на знищення сво§х дiтей - це лише питання часу та цiни. Та особисто я впевнений, що це все лише про якихось мерзотних звiроподiбних потвор, а не про мо§х спiввiтчизникiв. Хай шановнi логадiйськi високопосадовцi не розцiнюють це як втручання у внутрiшнi справи §хньо§ кра§ни, але я насмiлюся стверджувати, що публiчне каяття очiльникiв велико§ iмперi§ не менш важливе i для них. Останнiм часом стало полiтично доцiльним i доречним каятися лише перед тими народами, якi очiльники iмперiй вважають рiвними собi, тих же, яких мають за народи другоряднi, просто плескати по плечi i , розводячи руками примовляти, що так вже склалося iсторично. Зрозумiти iмперськiй верхiвцi, що другорядних народiв в свiтi не iсну╓ так саме важливо, як нашим вищим збагнути рiвновартiснiсть життя всiх громадян кра§ни. Поки цього не станеться, геноцид, як останнiй засiб внутрiшньоiмперсько§ полiтики, залишатиметься на озбро╓ннi, немов пiстолет в кобурi патрульно-постового сержанта: розумна людина, звiсна рiч, не використовуватиме це знаряддя з доброго дива, але не дай боже на посаду призначать дурня - то вiн шмалятиме в перехожих просто заради забавки, а керiвництво не матиме анi моральних, анi правових пiдстав завадити йому.

Насамкiнець хочу звернутися до тих сво§х спiввiтчизникiв, що на чужинi сподiваються вiднайти свiй талан на службi у iмперi§. Я закликаю вас повертатися до сво╓§ землi, де без вас занепад та злиднi. Ваше вмiння i досвiд потрiбнi цiй кра§нi, так само як вам потрiбна своя держава. Ставлення громадян державоутворюючо§ нацi§ до всiх колись поневолених народiв, попри новомодну полiткоректнiсть, залиша╓ться зверхнiм i чванливим. Як би не розшаркувалися перед вами представники титульно§ нацi§, набачивши вашi грошi чи використовуючи професiйнi вашi здiбностi, або, навiть,беручи iз милостi до себе в сiм"ю, поза очi про вас казатимуть "хохлос" - "дешева пiднiжка". Дiти вашi назавжди там будуть "хохлятами", можливо лише онуки за дуже сприятливих житт╓вих умов асимiлюються в тамтешн╓ суспiльство.

Головним гаслом ново§ Кра§ни мають стати слова "Нема╓ анi непотрiбних анi малоцiнних людей - всi ╓ рiвноправними громадянами". Суверенна кра§на - для вас, вона стане вам доброзичливою рiдною домiвкою, треба лишень докласти до цього певних зусиль. Часи для самостiйницько§ розбудови сприятливi тим, що наразi не треба вiддавати життя, чи вiдправляти на бiй власних дiтей. Все, чого вимага╓ вiд вас кра§на - тiльки платити самим за себе, простягати нiжки по сво╓му лiжку i не пхати в рота те, чого не зжу╓ш i не перетравиш. Вiдмова вiд рабських вольностей - ╓дина можливiсть для виживання всi╓§ нацi§, як тверезе життя - ╓диний спосiб для чоловiка, залежного вiд хибних звичок, не лише фiзiологiчно iснувати, а ще й бути людиною. При цьому саме позбавлення таких звичок для дуроголiка не стане вирiшенням всiх його проблем: iз входженням у довiчну абстиненцiю до нього не повернеться дружина, у нього сама-собою не з"явиться високодохiдна робота i кар"╓ра не злетить нагору автоматично. Навiть повагу оточення треба ще буде поновлювати. Та вiдчуття самого себе людиною ╓ самоцiнним, намагання ж залишитися пiд владою дурману веде до неминучо§ загибелi. Так саме i життя у кра§нi вiльнiй да╓ всього лише шанс, а матерiальнi вигоди тривалий час треба буде заробляти. Саме тому я не обiцяю вiльним громадянам сво╓§ кра§ни манно§ крупи iз неба, навпаки можу гарантувати, що §§ задарма не буде анi за сорок рокiв, анi за чотириста. Проте я й не веду нарiд свiй до невiдомостей, а лишень закликаю його повернутися до сво╓§ кра§ни - хоча кра§на ця натепер в переважнiй бiльшостi мiсць ма╓ вигляд жахливiший за пустелю. Лише в такий спосiб можна забезпечити без перебiльшення виживання всi╓§ нацi§. Окремi засади з мо╓§ програми вже провадяться нашим урядом. Але, перш нiж державi цiлком вiддатися власнiй розбудовi, та зважаючи на тi iнформацiйнi провокацi§, що постiйно виникають як всерединi кра§ни, так i спрямованi ззовнi, дуже важливо домовитися з усiм суспiльством на березi, до переправи, узгодивши засади дiяльностi майбутнiх державникiв. Будь-якi заходи iз державотворення повиннi пiдпорядковуватися певнiй доктринi, i головнi засади сво╓§ я дозволив собi винести на ваш розсуд. Вiдсторонившись вiд персоналiй, якi здiйснюватимуть державну полiтику, я пропоную народовi сво╓§ кра§ни вказати достойникам напрямок шляху. У разi ж неприйняття людом вiльного шляху нема╓ сенсу цi заходи здiйснювати. Так саме, як нема╓ на що запiйному п"яничцi розпочинати розбудову власно§ оселi, бо йому бiльш потрiбна чергова пляшка, i будiвництво вiн сприйматиме лише як можливiсть на не§ нашкребти грошенят, вкравши у сво╓§ сiм"§, так раби потребують лишень рабських вольностей, i суверенiтет власно§ держави потрiбен §м лише як те, що можна здати в обмiн на матерiальнi, на §хню думку безкоштовнi, блага. Але я вiрю, що народ мiй обере волю, а не рабство, що перелама╓ться, колись загнаний у крiпацькi тенета, i виплека╓ згодом державу, яка з"явиться перед свiтом сильною не зброярськими бряцацалками i не дорогим вбранням свого панства, а достойним життям кожного §§ громадянина. Для того, щоб розпочати цей тривалий i не на всякому етапi вдячний шлях пропоную лише ствердно вiдповiсти на три запитання:

1. Чи згоднi ви на скасування всiх рабських вольностей?

2. Чи повинна в кра§нi працювати загальноохоплююча система охорони здоров"я iз прiоритетним фiнансуванням периферiй?

3. Чи потрiбна кра§нi вiдокремлена вiд iмперсько§ власна iсторiографiя?

Вся подальша полiтика держави ╜рунтуватиметься на ваших рiшеннях. Парламент зобов"язаний буде iмплементувати §х протягом найближчих двох рокiв. Конституцiя означить права та обов"язки посадовцiв, що матимуть виконувати рiшення програми виживання острова , в такому випадку визначення особи очiльника держави не матиме вже доленосного значення.

Вiрю в свiй народ, знаю, що вiн зможе вийти на новий для себе рiвень - спiльноти вiльних людей, для яких слова "холоп" i "холуй" будуть не визнанням §хньо§ звитяги, а персональною образою. Народ мiй стане демосом, а не хохлосом, але тiльки пiсля остаточно§ вiдмови вiд залишкiв в собi рабства.

Ла╜╜не╜╜ для ла╜╜нежцiв - не казка, а майбуття нашо§ нацi§."


Треба наголосити, що вихiд цього документу друком попервах не викликав нiякого суспiльного резонансу, адже текст був написаний ле╜╜незькою мовою, а вона, нагадаю, не була на рiднiй землi у широкому вжитку. Тож не дивно, що перша реакцiя була з колишньо§ метрополi§ - при тамтешнiй Та╓мнiй полiцi§ вже кiлька десятилiть працював пiдвiддiл iз попередження iдеологiчних провокацiй. До кола обов"язкiв його спiвробiтникiв входило ознайомлення iз всiма рукописними та друкованими творами на усiх язиках всiх благод╓нствовавших народiв iмперi§. За висновками спецiально§ комiсi§ визначалося, чи бува не носить художнiй чи публiцистичний твiр ознак iдеологiчно§ диверсi§, якi, всiм вiдомо, руйнують сталий спокiй у великiй державi. Якщо твiр здавався небезпечним, видання його забороняли, тираж, якщо встигли роздрукувати, конфiсковувався, способiв же убезпечити суспiльство вiд шкiдливого впливу дисидента - автора завжди iснувало багато. Парад суверенiтетiв формально вiдкинув видавницьку справу в колишнiх колонiях начебто за межi компетенцi§ iмперсько§ спецслужби, проте працiвники iдеологiчного пiдвiддiлу, вiдчуваючи неминуче скорочення штатiв та направлення на службу в далеко не такi тепличнi умови, як то сидiння в центральнiй вiдомчiй бiблiотецi, стали виявляти дива профпридатностi та сумлiння, намагаючись довести прямому i безпосередньому керiвництву свою необхiднiсть саме на займанiй посадi. До того ж в молодi роки майбутнiй Президент незалежно§ кра§ни часто-густо видавав iсторичнi монографi§, якi викликали у працiвникiв пiдвiддiлу занепоко╓ння i всi були вилученi iз бiблiотек та книгарень, а отже, за старою звичкою, колишнiй офiцер-куратор передивився новонаписаний твiр (саме так розцiнювалося та╓мною полiцi╓ю все, що виходило з-пiд пера §хнiх клi╓нтiв - дисидентiв). Доповiдна записка iз висновкам та рекомендацiями аналiтикiв митт╓во була вiдiслана керiвництву Та╓мно§ полiцi§, копi§ в iмперську канцелярiю, копiя в Мiнiстерство убратервлення, копiя представниковi зовнiшнього вiдомства iмперi§ в новостворенiй ла╜╜незькiй державi. Посадовi функцi§ останнього виконував колишнiй Та╓мний радник, який вiд дня проголошення незалежностi офiцiйно служив у двох вiдомствах - дипломатичному i незримому. На жаль доступ до документiв з секретного архiву був для мене закритим, проте лист одного iз заступникiв керiвника Та╓мно§ iмперсько§ полiцi§ до представника iмператора на островi( традицiя давати бiльше порад та пояснень в особистому листуваннi, анiж в офiцiйних iнструкцiях, збереглася серед вищих спецслужбовцiв його Сонцесяйностi, до того ж всi вони були пов"язанi мiж собою таким-сяким родством чи свiйство) я прочитати спромiгся - iз цього документа можна довiдатися i про змiст аналiтичних записок i про загальну концепцiю зносин iмперi§ iз колишньою колонi╓ю.

"Розумiючи твою занепоко╓нiсть доповiдною запискою iдеологiчного пiдвiддiлу, з яко§ виплива╓ необхiднiсть дуже жорстких дiй, не сумiсних з тво§м дипломатичним статусом, доводжу до твого вiдома, що це не може сприйматися тобою як пряма вказiвка.

Нашi аналiтики в цiлому вiрно вказали на можливу небезпеку, що йде вiд iнiцiйованих президентом так звано§ кра§ни Ла╜╜не╜╜ пропозицiй, проте вони зовсiм не обiзнанi в укладах i нормах поведiнки тамтешнiх холопiв, тому небезпеку цю переоцiнили. Генiальний задум Сонцесяйного та його наймудрiших урядовцiв скинути утримання вiдставних холу§в на платникiв податкiв новостворених держав не може бути зруйнований самими лише судовими позовами, бо iмперське судочинство завжди триматиме сторону наддержави, а над iмператорським судом нема╓ суду вищого.

Щодо намiрiв теперiшнього очiльника державного утворення збiльшити цiну робочо§ сили, то це не ╓ можливим на богом занедбаному островi, оскiльки мiсцевий хохлос так мiцно трима╓ться за ту халяву, що вони пихато називають "рабськими вольностями", що жодна з лiберальних реформ анi наразi, анi найближчим часом не пройде. Найнебезпечнiший закид - так званий гумовий геноцид, i тут насторожу╓ навiть не моральний бiк справи - iмперi§ нiколи не соромились знищувати тi народностi, якi вважали неповноцiнними, хоча нiколи до цього i не прагнули. Якби тубiльцi самi вiддали сво╓ золото на благо iмперi§ та ще й зголосилися безкоштовно працювати на не§ - нiкому б i на думку не спало §х умертвляти. Проблеми для iмперi§ тут можуть виникнути, якщо спiльнота свiтова дiйсно визна╓ нацi§ рiвноцiнними - тодi за всiма юридичними нормами та прецедентами доведеться вiдшкодовувати етносам меншовартiсним по-перше матерiальнi збитки(а тодi нiхто не приховував, що надвелика кiлькiсть ла╜╜незького золота мало не згубила молоду i не дуже на той час досвiдчену iмперiю), по-друге сплачувати компенсацiю за кожного померлого внаслiдок так звано§ злочинно§ дiяльностi iмперського уряду - саме тому ми не можемо допустити визнання подiй тих часiв злочином проти людяностi. Та на цi закиди ╓ двi реальнi протидi§. Перша включа╓ саму методологiю вивчення iсторi§ в колишнiх колонiях i ототожнення §§ iз концепцi╓ю iмперською, де погляд не загострювався б на провiднiй ролi керiвництва iмперi§, проте наголошувалося б на тому, що безпосереднiми виконавцями злочинних дiй були саме представники тi╓§ нацi§, що нiбито постраждала вiд етноциду. Коли кожний школяр знатиме, хто саме сидiв на низових посадах в сiльських органах самоврядування(в разi, коли знаряддям геноциду був голод), або працював в зондеркомандах(якщо роль того ж знаряддя виконував чадний газ) - ми зможемо смiливо розповiдати всьому свiтовi, що цi нацi§ самi себе системно винищували. Другий спосiб залагодити можливi непорозумiння - вiдкупитися вiд найактивнiшо§ частини населення постраждалих кра§н шляхом прийняття §х на постiйне мiсце проживання. Iмперiя навiть пiде на таку жертву, як поселення цього гурту в мiстах -мiльйонниках(звiсно, не в центральних районах), дозволить встановлювати там §хнi поганськi храми, вдавати, що мiсцевим мешканцям цiкава §хня культура, навiть у виняткових випадках надавати §м права громадянина нашо§ велико§ кра§ни - це, звiсно призведе до чималих витрат, але все ж таки обiйдеться набагато дешевше, нiж розплачуватися з убратервленими колись кра§нами як з рiвними собi. До того ж серед мiльйонiв цього людського лахмiття можуть попадатися люди непересiчних здiбностей - i тут ще одну небезпеку створю╓ концепцiя нового ла╜╜незького очiльника. Допоки в острiвних вишах насамперед оцiнюються батькiвськi зв"язки, а не iнтелект студента, iмперiя не матиме проблем iз кадровим забезпеченням: дiйсно всi привiлейованi посади на теренах колонi§ займатимуть синочки впливових батькiв, на чи§х мiзках природа звикла вiдпочивати, представникам же молодi вулично§ не буде куди прилаштуватися, окрiм копирсання в смiттi. Iмперськi науковi та навчальнi заклади без проблем знайдуть собi серед незаможних розумникiв майбутнi кадри(звiсно, всi вони проходитимуть найсуворiшi випробування, в яких привладненiсть мiсцева не вiдiграватиме нiяко§ ролi) - для одного iз тисячi талановитих абiтурi╓нтiв завжди можна зробити виняток в освiтянському законодавствi iмперi§. Створення ж конкуренцi§ ще в межах острова i виплата високих заробiтних плат досвiдченим тубiльцям призведе до того, що найкращi §хнi мiзки можуть не схотiти перетiкати на континент. Що ж до програмних заходiв iз фiзичного оздоровлення нацi§, то будь-якiй метрополi§ в усi часи було байдуже, чи доживатимуть тубiльцi в колонiях до ста рокiв, чи повиздихають, неначе мухи вiд отруйного аерозолю - головне, щоб колонiя забезпечувала ту мiнiмально необхiдну кiлькiсть робочо§ сили, без яко§ iмперiя почина╓ втрачати надприбутки. Наразi перед нами тако§ небезпеки не сто§ть, проте збiльшення тривалостi життя серед тубiльцiв може пiдняти цiну самого життя, а похiдним вiд цього буде збiльшення цiни робочо§ сили - це вже пряма загроза фiнансовим iнтересам iмперi§.

Нарештi, великий ╜валт було вчинено навколо пропозицi§ §хнього президента вiдмовитися вiд переробки смiття, навiть пiдрахованi бюджетнi втрати iмперi§ внаслiдок такого кроку острiвного новоутворення. На мою думку це дiйсно боляче вдарить по нашим фiнансам, оскiльки одноразовi видатки на розбудову пiдпри╓мств переробно§ галузi на континентi а також поточнi витрати майбутнiх перiодiв дiйсно вражають кiлькiстю порядкiв у зведенiй сумi, але велика кра§на могла б пережити i таке навантаження. На превелике наше щастя, кон"юнктура ринку коштовностей для нас сприятлива, оскiльки у зовнiшньому свiтi багатi й пихатi сучки завжди прагнутимуть напертися алмазами, неначе курка горохом. Набагато бiльше загроз несе вiдмова колонi§ вiд ницо§ спiвпрацi з великим братом взагалi, оскiльки смiття символiзу╓ дещо бiльше, нiж прибуток iмперi§, i навiть зверхнiсть кра§ни велико§ над маленьким сусiдом. Смiття, що нада╓ться острову для переробки - це сьогоденне втiлення холуйського таланту - того самого, який колись в давнину вiдливали iз благородних металiв. Таким талантом можуть виступати не тiльки твердi побутовi та промисловi вiдходи, а й рiдина певного хiмiчного складу, i, як це не дивно чути, навiть газоподiбнi речовини. Головне, щоб високопосадовi холу§ на островi розумiли, що наданiсть таланту саме в §хнi руки - то §хнiй т а л а н, який вимага╓ вiдданостi i заповзято§ працi на благо того пана, що саме §м цей дар вручив i чека╓ на реалiзацiю свого панського права збирати там, де ним не зорано. Швидке примноження панського багатства - робота брудна та в переважнiй бiльшостi випадкiв невдячна, тому дуже для нас зручно, що цим займа╓ться мiсцева так звана елiта.

Як бачиш, всi мо§ думки майже збiгаються iз висновками аналiтикiв спецпiдвiддiлу. На тво╓ логiчне запитання, чому я так спокiйно сприймаю оприлюднення свiтогляду нашим iдеологiчним ворогом, ось моя вiдповiдь: все це непоко§ло б мене, якби iснувала така кра§на - Ла╜╜не╜╜ i якби в нiй мешкала така людська спiльнота - народ Ла╜╜незький. Маючи тривалий досвiд спiлкування iз тубiльцями, я запевняю тебе особисто i зможу пiдтвердити це пiд будь - якою присягою: тако§ кра§ни не iсну╓, ╓ лише територiя, що формально-юридично отримала статус суверенно§ держави, не iсну╓ i такого народу, ╓ лише населення цi╓§ територi§, якому хохлiзм замiню╓ те, що в зовнiшньому свiтi назвали б гiднiстю людською i нацiональною. Чоловiк, що ма╓ себе за §хнього президента для нас - iмперi§ - зовсiм небезпечний, хоча i зна╓ться на iмперськiй полiтицi набагато бiльше, нiж це належить представникам меншовартiсних нацiй. Таким небезпечним був би для системи астроном, який у темрявi середньовiччя вiдкрив би новину про шароподiбнiсть Землi та обрахував маршрути руху небесних тiл. Якщо уявити, що вiн залишився живим i проповiдував всiм навколо сво╓ вчення - анi для церковно§ верхiвки, анi для придворних астрологiв та зоречотiв вiн нiяко§ загрози б не нiс. Але його неодмiнно пiдсмажили б живцем як ╓ретика, i це було б не середньовiчне звiрство, а всього лише самозахист системи. Так саме необхiдним ритуалом буде i знищення людини, що зазiхнула на iмперську вищiсть, але не в такий дубезний спосiб, як пропону╓ться логадiйськими кабiнетними щурами. Цi доморощенi аналiтики пропонують фiзичну лiквiдацiю очiльника натепер незалежно§ держави провести пiд орудою Та╓мно§ полiцi§. Це я особисто, ще тодi перебуваючи на посадi Та╓много радника, пропонував зробити чверть столiття тому, лишень почали з"являтися його так званi iсторичнi дослiдження. Проте в тi часи операцiю було скасовано через вiдсутнiсть необхiдно§ дози рицину - цей стратегiчно важливий продукт було тодi перепродано iншiй великiй державi задля здiйснення §§ iсторично§ мiсi§. Тепер же проведення тако§ операцi§ взагалi недоцiльно, тим бiльше руками Та╓мно§ полiцi§. Знищення полiтичного баламута ма╓ бути здiйснено самими острiв"янами, а в який спосiб i наскiльки жорстоко - це нехай буде розминкою для §хнiх недолугих мiзкiв. Вiн сам вклав до рук сво§х пiдлеглих такий iнструмент боротьби, як демократiя, отже я б радив використати саме §§. Знищити свого президента полiтично владна верхiвка зможе, використавши проти нього той самий оголошений ним референдум. Я впевнений, що цiла купа полiтичних ходокiв потягнеться як до славного мiста Логадо, так i завiтають до тебе - повноважного представника iмперi§. Порада моя буде наступною: в жодному разi не ставити на одну полiтичну силу. Оберiть зi сво§ми людьми двi партi§ iз найвищими рейтингами, до кожно§ нехай буде приставлений куратор iз пiдвiдомчого тобi унтер-офiцерства, i нехай кожна з обраних полiтичних сил не зна╓ про нашi стосунки з iншою, вважаючи себе ╓диним втiлювачем iнтересiв iмперi§. Я впевнений, що та спiльнота, що §§ деякi мiсцевi висуванцi насмiлюються називати народом, пiде за будь-ким, хто запропону╓ бiльшу дармовщину, але не за людиною хоч i порядною, але в людськiй психологi§ зовсiм нетямущою. Якщо результати волевиявлення покажуть протилежне - дозволяю розцiнювати мо╓ напучування як прямий наказ, але впевнений, що такого неподобства не станеться."


Цiкаво, що фотографiчна копiя цього документа вiднайдена мною була в особистому архiвi першого Президента i надана неназваним спiвпрацiвником Та╓мно§ полiцi§. Цей iноземець був палким прихильником ла╜╜незько§ нацiонально§ iде§, саме тому пiшов на посадовий злочин, намагаючись попередити очiльника молодо§ держави про небезпеку. На це пан Президент вiдповiв: "З цих ницих витiвок не буде §хнiм органiзаторам нiяко§ користi. Я вiрю в сво§х спiввiтчизникiв, особливо вiрю в те, що народовi мо╓му не буде соромно за свiй вибiр". Того ж дня очiльник держави наказав роздрукувати i пiдписав указ, яким оголошувалися за рiк пiсля референдуму першi в iсторi§ острова прямi вибори до Парламенту, скасовуючи парламент Чорний.

З усього виходило, що Перший Президент острiвно§ держави нiяк не боявся прямого волевиявлення народу, хоча остерiгатися було чого. Кiлькiсть невдоволених навiть самою незалежнiстю зростала мало не щодня: дiйсно, наочних зсувiв було замало, окрiм державницько§ символiки на урядових спорудах позитивних змiн бiльш не було помiтно, негативнi ж були наявними i викликали сум у переважно§ бiльшостi простого та привладненого люду: фiнансовий стан кожно§ родини не покращився, швидше навпаки, у пересiчних громадян випадали зуби, а новi не вiдростали, до пiдстаркуватих жiнок не повернулась фертильнiсть, а до чоловiкiв потенцiя, та болячка, що була колись цирозом печiнки впевнено набувала онкологiчних форм - i ще багато прикростей могли нарахувати невдоволенi громадяни натепер суверенно§ держави, при цьому спiльнотою розповсюджувалися думки, що за iмперських часiв такого неподобства напевно б не сталося.

Повернувшись до практики опiйних опитувань, з"ясувалися прiоритети народних вподобань. Як i вiщував логадiйський високопосадовець, саме двi полiтичнi сили мали приблизно однакову ступiнь довiри. Обидвi вони не з"явилися зненацька, а мали iсторичне корiння. Одна iз них представляла iнтереси тих угруповань, що були при владi за часiв хохлостабiльностi, а вiдтак збирала пiд сво§ знамена весь ностальгуючий за iмперськими часами хохлос. Враховуючи новiтнi суспiльнi вiяння, цi достойники обiзвалися Партi╓ю Демократично§ Стабiльностi, сво§х однопартiйцiв i прихильникiв як i ранiше називали "стабiлiстами".

Iнша партiя вiдокремилась вiд iснуючо§ влади, хоча §§ достойники продовжували перебувати на владних посадах. Насправдi вони iз самого проголошення суверенiтету вважали саме себе головною рушiйною силою нового курсу, Президента i небагатьох його однодумцiв - тимчасовими попутниками. Вони й досi обожнювали Великого Провiдника i його чарiвну дружину, проте в тi часи не були вже поширеними партi§ фюрерського типу, та ще й не всi пересiчнi громадяни призабули деякi недолiки часiв збиралiзму.Та партiйцi так пишалися iсторi╓ю власно§ полiтично§ сили, що не в змозi були не згадати iз не§ бодай щось у власнiй назвi. Вiдтак, партiя §хня стала йменуватися Партi╓ю Майданно§ Справедливостi, самi ж вони вiдгукалися на "справедливцiв".

Особливостi життя нацiонально§ елiти ╓ такими, що в однiй сiм"§, тим бiльше в кланi, були представники i цих двох, i дрiбнiших партiй - як iдейнi, так i тi, хто отримав партiйний квиток через обставини, що склалися. Здавалася, що набагато простiше §м було б за родинним круглим столом домовитися про розподiл сфер впливу та вiрогiдних прибуткiв, анiж занурюватися в мутнi води демократизацi§ суспiльства iз майже середньовiчним укладом життя, проте вищих i впливових привладнених за останнi столiття наплодилося так багато, наче кролiв на колись зеленому континентi, i при всiх гуртувались власнi рiзного ╜атунку причiпайли, якi нашiптували сво╓му пановi, мовляв, в сiм"§ його обходять грошима та посадами, що це могло спровокувати не тiльки мiжклановi, а, що набагато гiрше - внутрiшнi роздра§ всерединi сiмей, тож, очiльники кланiв мудро вирiшили зробити полiтику тим мiрилом розподiлу родинного здобутку, яким колись були картярськi iгри або по╓динки. ╢дине, проти чого була абсолютно вся острiвна верхiвка - це скасування усталеного ладу речей, що пропонував зробити цей вискочка-Президент, але, як мудро вiдзначив чужоземний спостерiгач, демократичними iнструментами можна загнати виборцiв навiть у печери кам"яного вiку, а вже звалити такого недолугого полiтика й поготiв. Треба було всього лише перекласти зрозумiлою кожному острiв"янину мовою мiжбратерського спiлкування i довести до кожного посполитого тi нотатки, в яких пропонувалося вiдiбрати у народу те найдорожче, що цей народ мав - рабськi вольностi, i вчинити цинiчну наругу над чесним гiдним громадянином - примусити його оплачувати споживане. Майже всi прошарки, що §м бодай якось поталанило в цьому життi, дiзнавшись, до чого заклика╓ §х очiльник держави, були обуренi. Найбiльш скривдженими , поза сумнiвом, вважали себе вiдставнi iмператорськi холу§, серед яких було чимало представникiв знатних шанованих родин. Вони все життя тяжко i сумлiнно працювали в кабiнетах вiдомчих установ не задля того, щоб отримувати такi ж мiзернi пенсi§, як робiтники промзон чи то сiльськогосподарськi наймити. Вiдставнi гепарi теж почувалися зрадженими: сво§ зависокi пенсi§ вони чесно вислужили на безкра§х теренах континенту, не шкодуючи життя - переважним чином чужого, але ж заради задоволення iмперських амбiцiй Сонцесяйного монарха. Гiвняники щиро вважали, що сво╓ утримання вони заробили власним iнтелектом. Крисуванцi все життя виконували тяжку та ще й брудну роботу, i хоча офiцiйно не перебували на iмператорськiй службi, логадiйськi чиновники протягом останнього десятилiття повсякчас обiцяли перевести §х до шановано§ когорти холу§в його Сонцесяйностi. Всi цi категорi§ населення рiзними шляхами потрапили до спискiв голових отримувачiв милостинi. Дiйсно, сплачувати повну цiну за комунальнi послуги людинi, що ма╓ чотирьох - або п"ятикiмнатну квартиру набагато складнiше, нiж тому, хто мешка╓ в кiмнатi гуртожитку. Якщо ж самотня бабця прожива╓ у розкiшних апартаментах, то нарахування великого комiрного - це вже великий тягар на §§ потенцiйного спадко╓мця - зазвичай людини гiдно§ i високошановано§, достойнику цьому буде вельми непри╓мно колись отримати у спадщину квартиру з боргами. Щодо оплати спадко╓мцем податку - це закон взагалi нелюдський. Добре тим, до кого переходить право власностi на занедбану тарасову хату у вiддаленому закуточку периферi§ або картонну коробку, що розташована у нетрях перед п"ятим кiльцем - ринкова цiна §хньо§ нерухомостi до смiшного мала, тож i податок з не§ буде мiзерним. А от той сiромаха, що успадкову╓ апартаменти в iсторичному центрi, або котедж у лiсопарковiй зонi, чи бодай фiрму, яку свого часу заре╓стрував на дiдуся-ветерана, щоб ошукати митарей - такому нещасному доведеться самих лише податкiв сплачувати на суму, еквiвалентну мiльйонам умовних одиниць. Людина, яка отриму╓ таку спадщину не може бути нiким iншим, нiж представником вищого роду - а отже введення тако§ системи оподаткування зачiпа╓ фiнансовi iнтереси кланiв i заважа╓ пильнувати родинне надбання люду гiдному та достойному.

Але i представникам поганi вулично§ також не були до вподоби деякi положення програми, перед усiм те, де було сказано про неприпустимiсть безоплатно§ працi. Оскiльки незворотнiсть дi§ цього закону була об╜рунтована вiдсутнiстю грошей в держскарбницi, то виявилося б, що вони десять рокiв поспiль (тобто сво╓ належне) вiдпрацювали безкоштовно, а наступнi поколiння трударiв отримуватимуть живу готiвку з першого робочого дня. Особливо заметушилися тi старi пердила, що до дев"яноста рокiв сидiли в комфортних службових крiслах, через старечий маразм вже нiчогiсiнько не тямлячи в роботi, але жодного разу не забулися отримати посадовий оклад i пенсiю одночасно. До того ж "працювати за саму лише зарплатню" - означало б вiдмовитися вiд тi╓§ частини доходу, що за умов розвитку законодавчо§ бази зватиметься доходами "нетрудовими" або "нечистими" - то було вже зазiханням на традицiйну копiйку трударiв острова. Реформування освiтньо§ системи теж низами не сприймалося, оскiльки §хнi представники знали, що таке влазити у борги i як iз непривладненими боржниками поводяться колектори, державним же гарантiям вони вiри не йняли, оскiльки чудово знали, в чи§х руках ця держава. Верхiвка суспiльства просто оскаженiла, дiзнавшись, що за навчання любого свого чада треба буде сплачувати iз власно§ кишенi, без погашення навчально§ милостинi державою. Надання ж шансiв вуличним в конкурентнiй боротьбi за вакансi§ сприймалася вже як зазiхання на iнтереси вищих, оскiльки всi посади як в корпорацiях, так i в державних закладах, були розподiленi мiж сво§ми на кiлька поколiнь наперед, навiть з урахуванням непередбачуваних обставин, неначе британський трон мiж потенцiйними спадко╓мцями, отримання ж диплома було пустою формальнiстю.

Програма з оздоровлення нацi§ теж стрiла шалений спротив - мешканцям районiв центрових та пiдцентрованих довелося б вiдмовлятися вiд тих безкоштовно надаваних послуг, до яких вони звикли - а в окремих лiкарнях за рахунок держави шанованим лiтнiм людям робилася навiть пiдтяжка обличчя та лiпосакцiя - i все це заради забезпечення медичними послугами тих тубiльцiв, якi протягом тисячолiть жили без медицини i чудово при цьому почувалися, в тому ж, що цi автохтони мешкають в неблагополучних регiонах, виннi самi §хнi предки, бо не спромоглися свого часу пере§хати до осередкiв цивiлiзацi§.

Що стосу╓ться вивчення власно§ iсторi§, то суперечок би не було, якби цi знання не стояли, наче кiстка в горлi, у iмперських високопосадовцiв. Якщо ж iз столицi метрополi§ цього не дозволяють, то краще дослухатися розумних порад старшого брата, бо протягом столiть спiвiснування керiвництво iмперi§ давало тубiльцям шанси на виживання, сво╓часно пiдкидаючи таланта до рук панiв мiсцевих. Цi останнi, хоча дiйсно були зажерливою сволотою, все ж таки, жиючи самi, давали животiти й поганi.

Отже, вся мiсцева елiта, тимчасово об"╓днавшись, запропонувала на всi питання референдуму давати негативну вiдповiдь(в зручнику це волевиявлення згадано як референдум нi-нi-нi).Всi полiтичнi заходи, що ставили за мету роз"яснення ново§ програми зривалися iз застосуванням великих загонiв крисуванцiв i просто декласованого елементу, який винаймався в нетрях за §жу, а здебiльшого за пляшку горiлки або дозу. Було влаштоване справжн╓ цькування не тiльки тих посадовцiв i полiтичних дiячiв, що намагалися доводити до люду пересiчного положення програми Президента, а, щоб не напружувати не дуже розвинутi мiзки найманцiв, всiх, хто вживав для спiлкування автохтонну мову.

Проте, перестраховщики з iдеологiчного пiдвiддiлу, порадили все ж таки застосувати важку iдеологiчну артилерiю у виглядi звернення Сонцесяйно§ особи до колишнiх сво§х холопiв. Текст його наводиться зручником i обов"язковий для вивчення напам"ять учнями старших класiв.

"Улюбленi мо§ холопи!

Я не помилився: саме холопами сво§ми продовжую я вас вважати, мо╓ миле стадо!

Злi лихi люди намагаються вiдiрвати вас вiд вашого пастиря, i це не тiльки розкраяло Наше Сонцесяйне серце, а ще й зашкодило пересуванню однi╓§ зiрки i трьох великих планет(ви ж зна╓те, який вплив на зорi мають людськi лиходiйства) i спричинило небувалу в масштабах галактики астрополiтичну катастрофу. Тепер зорi просто не дають Нам права залишатися вашим охранителем, годувальником i проводирем, а Нам цього б хотiлося понад усе. Та трапляються митi, коли треба вiдокремлювати частку себе - так та §жа, що не засво§лася органiзмом повинна, iз його теплого лона вийти природнiм шляхом. От що нако§ли ти недобрi особи, якi ведуть вас зараз в протилежному вiд вiрного напрямку: ви не засво§лися iмперi╓ю, ви повиннi §§ залишити.

Проте не час сумувати, улюбленi вiвцi мо§! Коли чоловiк полиша╓ стару дружину, яка бiльш не цiкавить його анi як об"╓кт статевого потягу, анi як спiврозмовник, анi як дiловий партнер, §й не слiд вчиняти ╜валт, бiгати по молодикам або позиватися до суду - це може засмутити колишнього благовiрного. Якщо ця шанована ледi буде тихесенько сидiти, латати дiрявi шкарпетки i, скнiючи, згадувати казковi роки, проведенi разом, хтозна, може колишнiй благовiрний iнколи зайде на розмову, можливо пiдкине грошенят, а якщо жiнцi дуже пощастить - може i ощасливити §§ ще раз у лiжку. Але це тiльки за умов, коли панi зберiгатиме йому вiрнiсть - тiльки тодi вiн спроможеться на таке благочинство, навiть маючи нову сiм"ю.

Так i формальне розлучення держав не може стати на завадi Нам вважати вас холопами, а вам вважати Нас повноправним паном.

Адже всi кордони та демаркацiйнi лiнi§ - нiщо, i навiть коли вам скажуть, що iмперiя простяга╓ться туди, де луна╓ мова титульно§ нацi§ - це теж не вся правда. Окра╓ць iмперi§ буде на мапi там, де останнiй людець назве себе холопом iмператора §§.

Отже будьте холопами. Навчiть ваших дiтей, а тi нехай навчать дiтей i онукiв сво§х бути вiрними холопами Нашо§ милостi. I тодi цiлком можливо не за Нашого життя, хтось iз спадко╓мцiв Наших височайшим iмператорським указом дозволить вашiй неслухнянiй, але такий милiй Нашому серцю холопськiй нацi§ знову увiйти в тепле лоно iмперi§, або принаймнi всемилостиво зволi╓ тицьнути в обличчя найдостойнiшим гiдникам вашо§ етнiчно§ групи магiчну фiгуру, складену з двох iз половиною Сонцесяйних пальчикiв."

Хоч би як зухвало не була налаштована iмперська верхiвка що до колонi§, все ж таки майже без метафор назвавши §§ населення одним великим ковелдиком, будь який чиновник, що зачитував би поспiльству указ, наражався на небезпеку бути принаймнi побитим. Тому високi чини не зголошувалися на таку мiсiю, отже обрано було висуванця, якого не шкода. Офiцер цей був серед працiвникiв iдеологiчного пiдвiддiлу не просто так, а по протекцi§ (доводився вiн внучатим племiнником посадовцевi з архiву, який свого часу мав службовi контакти iз дружиною Великого Провiдника). Зростом i вродою вдався вiн в дiдуся, хiба що не був лисим, в академi§ спецiалiзувався в галузi юриспруденцi§ та iсторi§, знаменитий же був сво╓ю дисертацi╓ю на тему визначення фактiв злочинiв проти людяностi. У науковому напрацювання цей юрист-новатор доводив, що визнання протиправно§ дi§ геноцидом не повинно пов"язуватися з кiлькiстю загиблих, а ма╓ спиратися на думку лише однi╓§ особи - Сонцесяйного iмператора Бельнiбарбi. Якщо виника╓ полiтична доцiльнiсть, при загибелi двох або бiльше людей одно§ нацi§ Iмператор може дати доручення генеральному прокуроровi шукати в дiях ознаки вказаного страшного злочину, якщо ж пiдпорядкований посадовець таких ознак на знайде, Сонцесяйний все одно ма╓ право одноосiбно оголосити злочин геноцидом. В тому ж випадку, коли полiтична доцiльнiсть розбiга╓ться iз доведеними та задокументованими фактами, Iмператор може оголосити загибель навiть кiлькох мiльйонiв людей меншовартiсно§ нацi§ просто прикрим випадком на мiсцевому рiвнi.

Iмператорська промова проголошувалася офiцериком в порту iз швидкохiдного катера на тлi кiлькох во╓нних кораблiв, але то не мало символiзувати войовничiсть, навпаки, в разi створення позаштатно§ ситуацi§ чиновник мав би змогу деремнути до бойового лiнкору. Проте навiть в iмперськiй канцелярi§ недооцiнили ницостi народу, якому хохлiзм замiню╓ будь-якi моральнi якостi. По закiнченнi промови високi посадовцi портового мiстечка i тi народнi обранцi, що §х було вiдряджено назустрiч представниковi вiд старшого брата, у нападi вiрнопiддансько§ ейфорi§ кинулися цiлувати нозi дрiбненького чоловiчка, як колись §хнi дiди вшановували саму Сонцесяйну особину, а потiм нiжно стягли iз нього штанцi, але не для того, щоб якось скривдити, а лише по черзi розцiлувати повноважного представника у крихiтне пердильце, вся ця процедура супроводжувалася благаннями звернутися до Сонцесяйного i повiдомити, що нацiя вже зараз готова до повернення у тепле iмперське лоно.

Пiсля описано§ подi§ цьому лейтенантику заздрило багато старших офiцерiв як Та╓мно§ полiцi§, так i збройних сил iмперi§.

Ще одним натяком з боку iмперi§ на хибнiсть курсу стала так звана смiтт╓ва вiйна, коли за наказом очiльника уряду велико§ кра§ни було в один день припинено постачання на острiв смiття для переробки - як побутового так i промислового походження. Щоправда, ця акцiя митт╓вого результату не дала, оскiльки припортовi територi§ iз ла╜╜незького боку протоки були перенавантаженi вже пiдвезеною сировиною, вiдтак промзони могли працювати в звичайному режимi протягом ще кiлькох мiсяцiв. Але самий факт застосування метрополi╓ю таких санкцiй саме напередоднi референдуму приголомшив i налякав переважну бiльшiсть електорату. Тож не дивно, що на всi три питання переважна бiльшiсть мешканцiв острова( а саме дев"яноста п"ять вiдсоткiв) дала негативну вiдповiдь. Ще одне найменування цього акту волевиявлення - "референдум про залежнiсть" або "холуйський референдум" - ла╜╜незьких хохлос прагнув мати щастя бути залежним вiд будь-кого - власних панiв, старшого брата, хазя§в, колонiзаторiв, окупантiв - тiльки б не отримати ту невiдому волю, яка бiльше лякала, нiж вабила, тiльки б у гiдникiв не вiдбирали §хн╓ священне право - рабськi вольностi, тiльки б злi дядьки не примусили за спожите тобою сплачувати повну цiну. Втiм, слова Першого Президента були-таки пророчими, i народовi не було соромно за свiй вибiр. Сором охоплю╓ по-перше людину, здатну аналiзувати сво§ вчинки, а ла╜╜незький хохлос в царинi розумових вправлянь цiлком покладався на сво§х вищих проводирiв, сприймаючи все, що iде вiд любого вождя за божу росу. По-друге, людина, охоплена таким вiдчуттям, повинна усвiдомлювати, що внаслiдок сво╓§ жалюгiдностi втратила щось набагато бiльше, нiж ма╓ натепер. Сором вряди-годи охоплював прокуратора Iуде§, який, не завадив стратi сина людського. То був стид людини слабко§ та ницо§, хоча i обвiшано§ iмператорськими цяцьками i увiнчано§ титулами й посадами - але ця людина мала ту мiнiмально необхiдну кiлькiсть совiстi та iнтелекту, щоб усвiдомити, чого в iсторичних масштабах коштуватиме §й безхмарне продовження власно§ кар"╓ри.

Що ж до пересiчних помешканцiв острова, вони про вiльне життя нiчого не знали i не усвiдомлювали, адже рабами та хохлосом були завжди. Так, формальне рабство було введене iмперською канцелярi╓ю невдовзi пiсля убратервлення, але тi ницi iстоти, що колись прийняли над собою iстотами вищими шахра§в-вигнанцiв iз летючого острова мало чим вiдрiзнялися вiд посполитого люду, який так само ницо впав перед смертниками-зарiзяками, котрих iмперiя викинула на острiв, неначе шлунок блювотну масу. Пани на островi теж завжди були рабами, тiльки рабами дуже багатими i такими, що мали необмежену владу над бiднiшими сво§ми спiввiтчизниками: §м однаково було, лискати пiдлогу перед власним королем чи по слiд заморського загарбника - §хньою головною метою залишалося стягнення i пильнування родинного скарбу. Навiть хохлiзм i збаралiзм, якi формалiзувалися в державницьку iдеологiю лише у столiттi за зовнiшнiм вимiром двадцятому, завжди сидiли в душах мiсцевих помешканцiв. В доiсторичнi часи §хнi предки так саме заповзято визначали, кого принести в жертву, щоб заволодiти його долею майна, як чимошисти вишукували серед спiввiтчизникiв протинасiв. Тi ж вождi, ознакою вищостi яких була барвиста вплетена в зачiску пiр"§на, i якi заради виживання сво§х маленьких виродкiв наказували принести в жертву немовлят бiднiших сво§х одноплемiнникiв, були духовними пращурами посадовцiв, що §х вiдрiзняло вiд пересiчно§ поганi шкiряне крiсло пiд дупою i партiйний квиток у кишенi, i якi, задля комфортного жирування власних вилупкiв-мажорiв, вiдправляли на вiрну смерть нещасних психопатiв. Як бачимо, рабство i його сучаснi втiлення були природним середовищем iснування острiв"ян, а отже, голосуючи проти ненависно§, хоча й невiдомо§, свободи, електоральнi маси зовсiм не виявляли власну слабкiсть, а всього лише захищали притаманний всiй спiльнотi уклад життя. Тому дуже дивним ╓ той факт, що за надання майбутнiм поколiнням шансу змiнити вiковiчний спосiб животiння проголосувало аж п"ять вiдсоткiв вiд всi╓§ маси виборцiв.

Завершуючи розповiдь про перебування на чолi держави першого §§ Президента слiд вiдзначити наступне: хоча його i вважають полiтиком недолугим, один хiд, який вплинув на подальшу iсторiю Ла╜╜не╜╜а, вiн зробив досить влучно. Невдовзi пiсля референдуму, коли остаточно з"ясувалося, що уряд i кра§ну повинна очолити iнша людина, оскiльки шансiв у президентсько§ партi§ на оголошених ним самим виборах парламентських не було жодних, а парламент старий не був спроможний обрати нового очiльника держави навiть iз формальними повноваженнями, обраний парламентом Президент скористався правом, наданим йому тимчасовою конституцi╓ю i призначив собi заступника. Традицiя ця корiнилася ще в часах колонiальних, коли губернатор-розпорядник мав право призначати вiце-губернатора. Тодi кандидатура без узгодження з будь-яким iз парламентiв - Чорним чи то постiйним - подавалася на затвердження до iмперсько§ канцелярi§. Щоправда, губернатори не дуже полюбляли визначати серед оточення другого - обидва прецеденти в позаминулому столiттi скiнчилися передчасною смертю самого розпорядника i автоматичним переходом повноважень до людини ним же щойно призначено§. Тому i вiце-президента обраному парламентарями посадовцю призначати не дуже кортiло. Але керувати апаратом управлiння, який не дослуха╓ться до жодного слова начальника теж було неможливо. Iз двох найвпливовiших полiтичних сил перший президент обрав ту силу, що була iз ним колись в союзi, а саме справедливцiв. До речi, §хнi представники продовжували перебувати на мiнiстерських посадах, отже технiчно це зробити було простiше. Дотепер мiж полiтологами точаться суперечки, чи було це повернення боргiв колишнiм чимошистам - а саме використання §хнiх адмiнiстративних та кримiнальних зв"язкiв зробило можливим зiбрання першого - найнацiоналiстичнiшого парламенту, депутати якого i обрали на посаду першого Президента, а може далекоглядний хiд, який мав на метi перешкодити новiй хвилi збиралiзму в кра§нi, адже очiльник держави кiлька разiв наголошував, що iз двох бiд меншу - це все ж таки хохлостабiльнiсть, збиралiзм же в багатьох публiчних виступах порiвнював з таким огидним суспiльним явищем в зовнiшньому свiтi, як фашизм. Треба зважати на ту системну кризу як в iмперi§, так i на самому островi, що i спричинила суверенiзацiю колишнiх колонiй - а отже всi негативи автоматично переходили на щойно створений уряд, i нова посада була неначе чорна мiтка.

Сам Президент наступного ж дня пiсля призначення зник як iз полiтичного так i з реального життя кра§ни. Я бачив копiю протоколу, де опису╓ться вiднайдення тiла дуже схожого на означеного високопосадовця чоловiка iз вхiдним отвором вiд автоматно§ кулi в потилицi, проте внаслiдок спотвореностi обличчя процедура впiзнання результатiв не дала. Версiю про самогубство було вiдкинуто одразу, оскiльки на тiлi не було знайдено другого вхiдного кульового отвору, а презумпцiя, що вищi сановники здiйснюють су§цид двома пострiлами в голову в мiсцевiй юриспруденцi§ пану╓ й дотепер. Iсну╓ iнша версiя, прихильники яко§ стверджують, що пан Президент добровiльно пере§хав в Глабдобдрiб на запрошення тамтешнього володаря i оселився там назавжди. Важливо лише те, що на островi цьому чоловiковi залишатися не було нiяких резонiв. Вiн тривалий час був впевнений, що всього лише на кiлька десятилiть поквапився запропонувати спiввiтчизникам свободу, аж поки не поспiлкувався iз тим росiйським царем, що не демократичними методами, а волею намiсника божого дарував кра§нi рабiв та панiв небажану нi ким iз представникiв двох цих класiв волю - скiнчилося все смертовбивством визволителя, при чому, i тi i iншi спiльно радiли iз вдалого атентату. Цей правитель щиро зiзнався, що вiн iз сво§м нововведенням випередив час щонайменше рокiв на сто п"ятдесят, та й зараз не радив би наступникам робити тако§ дурницi, як вiн за життя. Зовсiм розчарувала ла╜╜незького лiдера зустрiч iз байкарем - фракiйцем - тим самим, якому варто було лишень раз перед судом обiзватися рабом i залишитися б животiти в ситостi й достатку у тупезного свого фiлософа, якому розумник писав би промови, потайки злягатися з його хтивою дружиною i, можливо, в тiлах народжених нею ублюдкiв залишити свiтовi сво§ гени. Вiн же зволiв сказати про себе "Я вiльний" з тим лише, щоб за годину плигонути зi скелi. Всi, кого цей поет зустрiчав за останнi двi тисячi рокiв вважали його поведiнку безглуздою, а його самого - дурнуватим. Втiм, поспiшив Президент iз втiленням сво§х чудернацьких планiв на десять рокiв, чи на тисячу - не так i важливо, головне, що вiн дав народовi можливiсть обирати шлях, i шлях цей був визначений остаточно: на перших в сво§й iсторi§ вiльних виборах вiльнi на тодi люди обрали формою свого iснування рабство. Я, можливо, i не повiрив би в такi результати волевиявлення, але знаю, що iдеологiя, яку всаджують в голови пересiчних громадян - дуже в"§длива i впливова штука, i громадяни чеснi та поряднi пiдчас стають справжнiм гумусом для процвiтання режимiв зовсiм нелюдських. Адже свого часу кремлiвський вусань перемiг зовсiм не тодi, коли очолив партiю - номiнальне лiдерство то зазвичай пусте в iсторi§. I не тодi, коли винищував цiлi народи голодоморами, депортацiями чи ув"язненнями: народ знищений може не бути переможеним. Не повинен був вiдчути перемоги залiзний Коба анi тодi, коли карав на смерть сво§х учорашнiх соратникiв, чомусь геро§зованих потiм пiзньорадянськими демократами, насправдi ж - таких саме покидькiв i людожерiв, як i вiн, лише менш вправних у апаратних iграх, i тодi, коли пiд час пово╓нних переформатувань у станi соцiально близьких в мiсцях позбавлення волi суки рiзали блатних пiд пильним наглядом вертуха§в : всi вищеназванi iндивiди вiд останнього шниря на зонi до високоосвiченого ╓вропе§зованого члена полiтбюро були всього лише рiзного калiбру гвинтики системи, а те, що вони §ли одне одного мало не живцем, лише пiдтверджу╓ постулати дарвiнiзму про те, що найжорстокiша боротьба - внутрiшньовидова. На боротьбу за душi або за розум цих iстот витрачати час було не варто. Справжню перемогу нелюд отримав в ту годину, коли звичайний ув"язнений, колишнiй солдат, а ще ранiше колгоспний селянин, сумлiнний працiвник i справжнiй невiруючий праведник, якого людожерська система вiдiрвала вiд родини i рiдно§ землi, загнавши спочатку на вiйну, а потiм зробила винним у вiдсутностi звилин у генеральських мiзках i запроторили на десятирiччя за ╜рати, пробачив цiй системi, визнавши §§ недолюдкiв-функцiонерiв вищими за себе iстотами. Коли Iван Денисович заходився будувати сво§м катам новий мур завзятiше, нiж розбудовував би батькiвську хату, коли, знаючи, що за сумлiнну роботу по залiках на жодну добу не зменшиться термiн його покарання i навiть повно§ пайки вiн не отрима╓, бо треба добряче вiдгодовувати соцiально близьких, а шпиталь пiд час хвороби - то ╓ заклад не для нього, вiн все одно не мiг зупинитися навiть пiд вигуки "шабаш" i знаходив час сховати сво╓ улюблене кельмо - саме в цю хвилину кремлiвський бузувiр iз кавказькою кров"ю перемiг остаточно i назавжди. Другою особистою причиною, що змусила мене повiрити в результати рабського волевиявлення, ╓ те, що iз сином мордовського в"язня я, як би це вас не здивувало, знайомий особисто. Цей Iванович ╓ давнiм i добрим приятелем мого батька, вiн, попри всi потуги системи, вирiс порядною людиною, не ставши на шлях слизький, навiть отримав вищу освiту. Найдивнiше те, що в усiх поневiряннях свого батька вiн анi систему, анi §§ очiльникiв не звинувачу╓, не вважа╓ занадто суворим мiсцем перебування i той табiр, де в бараку вночi вкрива╓ться крижаною шкоринкою бочка iз питною водою, а на парашi крига затягнутися не встига╓ через постiйних користувачiв, помiж нарами ж блука╓ кiт, що його чомусь сво╓часно не з"§ли блатнi. Найефективнiшою формою органiзацi§ науково-дослiдницьких робiт цей iнженер iз сорокарiчним стажем вважа╓ шарашку, але не забува╓ напучувати сво§х рiдних синiв, ставлячи §м за приклад онукiв батькового вертухая, водночас дiтей свого колишнього прямого керiвника, щиро довiряючи оприлюдненiй легендi, що тi катенята iз нiчого без жодних протекцiй i допомог розбудували власний великий бiзнес i тепер вдало ним керують.Думаю, кращого для себе надбання, нiж душi двох майже святих людей, вождь i не сподiвався, i тепер, навiть дудлячи у пеклi розпечену смолу, об"╓м яко§ ма╓ дорiвнювати кiлькостi пролито§ ним людсько§ кровi, вiн все одно задоволено посмiха╓ться. Острiв"яни, мабуть, мають схожi полiтичнi вподобання, якщо обрали рабство, коли §м пропонували шанс на волю. Надання шансу - дуже важливий момент в життя як народу, так i окремо§ людини. Бiльшiсть жiнок з житт╓вим досвiдом, з якими менi доводилося спiлкуватися, вважають, наприклад, що кожнiй дiвчинi конче потрiбно отримати пропозицiю шлюбу, а ще краще пожити в ньому, навiть просто для того, щоб особисто переконатися, що шлюбне життя не для не§. Так i народовi треба, щоб йому бодай раз запропонували життя в сво§й вiльнiй кра§нi, яке, можливо, буде скрутнiшим, анiж життя в рабствi. Якщо жiнка житиме самотньо, або навiть обере джерелом свого iснування найдавнiшу професiю - §§ тiло майже не зазна╓ фiзiологiчних змiн, i, навiть душа може залишитися чистiшою, нiж у багатьох порядних. Принаймнi iсну╓ думка, що зразком духовностi ╓ та петербурзька повiя, яка щодня виходила на вулицю задля того, щоб §§ запiйний батько заливався горiлкою, а працездатна моторна мачуха могла скиглити над дiтьми власними при лиху долю. Хай там як, а сучаснi норми моралi змiнюють ставлення суспiльства навiть до тих жриць кохання, що отримують невеличкi готiвковi траншi вiд купи небагатих клi╓нтiв, якщо ж послугами тако§ панянки користу╓ться один заможний чоловiк i розрахову╓ться вiн, сплачуючи оренду, купуючи предмети розкошi, забезпечуючи протекцiю §й самiй, а в разi тривалих стосункiв i байстрюченятам - така жiнка майже в усiх кра§нах свiту вважатиметься достойницею, §§ навiть утриманкою привселюдно не назвеш, не наражаючись на небезпеку судового позову про образу честi й гiдностi. Тому нема╓ нiчого хибного i в тому, що нарiд волi╓ бути краще колонi╓ю, анiж державою суверенною, ключовий момент, як для спiльноти людей, так i для жiнки, що обрала на думку зарозумiлих ханжiв принизливий, але натепер сприйманий всiма спосiб оплачувати сво§ потреби - знати собi реальну цiну, щоб не схибити з виторгом, але й не лишитися зовсiм без ласки та матерiально§ пiдтримки. Як нарiд так i окрема людина, якщо вже iдуть обраним шляхом, повиннi дотримуватися певних норм етикету, що для жiнки втiлю╓ться в життя пусканням бiсикiв тим, кого вона вважа╓ достойними об"╓ктами сво§х домагань, у випадку ж iз людською спiльнотою передбача╓ улесливiсть очiльникiв кра§ни i перед тi╓ю державою, до яко§ урядовцi прагнуть прихилитися, i тих сил, якi потрiбно ублажити.


Призначений вiце-президент - представник справедливцiв - мав скласти повноваження перед обраним всенародно новим Установчим Парламентом, i, за умови економiчного занепаду внаслiдок тривало§ кризи, а також наявностi не менш потужно§ опозицiйно§ партi§, парламентськi вибори не можна було анi волюнтаристськи скасувати, анi вдало сфальсифiкувати. Оскiльки обидвi потужнi полiтичнi сили ( стабiлiсти i справедливцi) цiлком влаштовували два споконвiчнi центри впливу - владу метрополi§ i верхiвки кланiв - то питання, кому належатиме в кра§нi абсолютна влада, як i планувалося очiльниками родiв, вiддали на розсуд виборцiв. Так кра§на iз патрiархальним укладом вдруге за один рiк поринула у вир демократi§. Треба вiддати належне представникам тi╓§ партi§, що тимчасово опинилась при владi - вони були виявилися справжнiми полiтиками з велико§ жирно§ кремезно§ лiтери "П", оскiльки всi §хнi дi§ в наступний рiк були спрямованi на перемогу в електоральних змаганнях. Уряд оголосив себе першим справедливим урядом в iсторi§ незалежно§ держави i розпочав з того, що за пiдписом виконуючого обов"язки президента був оприлюднений i розповсюджений наказ, яким весь ла╜╜незький хохлос оголошувався демосом. Роздача рабських вольностей називалася самою сутнiстю демократi§, а найвищою §§ формою повинно було стати роздача всiм всього безкоштовно. Але таке щастя, згiдно указу справедливого уряду, могло спiткати острiв"ян лише у випадку зосередження у руках справедливцiв влади абсолютно§, яка i буде розiграна на наступних виборах. Щоб назавжди вiдкараскатись вiд зв"язку iз програмою Президента першого потрiбнi були не лише обiцянки, а дi§, якi передбачали великi грошовi вливання, до того ж цi кошти не повиннi були розтанути пiд промiнням iнфляцi§, отже тупо надрукувати §х було неможливо. Насамперед, справедливий уряд заспоко§в всiх достойникiв, якi будь-коли носили високий статус iмператорського холуя: всi обiцянi колись iмперi╓ю вольностi грошовi уряд зобов"язувався виконувати. Те ж саме було обiцяно численнiй армi§ гепарiв - цих геро§в мирного часу, якi в рамках iмперських операцiй з примусу до братерства невiрних холопiв зачистили не одне селище вiд старих, жiнок, а головне малолiтнiх дiтей - найнебезпечнiших майбутнiх сепаратистiв. До холу§в були також прирiвнянi всiх полiцейських службовцiв, що ж до вiдставних гiвняникiв, фекальнi скриньки яких масово закривалися, §х прирiвняти до категорi§ холу§в погодилися за наявностi вiдповiдного термiну вiдпрацьованого стажу. Комiрне для багатих володарiв центрових квартир було iз бучними фанфарами пiд потужне дзявкотiння преси знижено. На все це грошей, за пiдрахунками справедливого мiнiстра фiнансiв, навiть в той передвиборчий рiк мало стати лише за умови вiдновлення постачання сировини з материка: працюючi промзони приносили б неабиякий прибуток, проте смiтт╓ва вiйна, розв"язана iмперi╓ю, все ще тривала. Переробна промисловiсть ледь животiла, використовуючи як сировину смiття, вироблене власними мiстами-мiльйонниками<заради порятунку галузi i збiльшення власного рейтингу уряд навiть скасував платню за вивiз непотребу - ця рабська вольнiсть нада╓ться гiдним острiв"янам-пожильцям дотепер - Автор>, та його було замало, вiдходiв же промислових на профiльнi промзони взагалi не постачалося. Всi намагання мiсцевого урядовства вмовити сво§х iмперських колег поновити транспортування сировини для переробно§ промисловостi нi до чого не призводили, навiть пропозицiя повернути до протоколу процедуру цiлування очiльниками острова iмператорського чобота або видання коштом проводу справедливсько§ партi§ друковано§ збiрки веселих дотепiв та жартiвливих анекдотiв про голодомор логадiйських очiльникiв чомусь не розчулили, хоча й дуже потiшили. Емiсари справедливого ла╜╜незького уряду були розiсланi в усi куточки планети iз повноваженнями для перемовин з iноземними державами та юридичними особами про можливiсть постачання сировини ззовнi. Проте успiху цi потуги не мали. Так хитромудрi японцi вилiплювали з власного непотребу острови, намагаючись бодай в такий спосiб компенсувати втраченi пiвнiчнi територi§; дешеве китайське смiття виявилось такою ж гидотою, як i вiтчизняне; пихатi ╓вропейцi взагалi нi на якi перемовини не йшли - чи то через власну зарозумiлiсть, а може вважаючи за справжнiй кретинiзм возити свiй непотрiб для утилiзацi§ на iнший бiк планети; зелений колись континент мав на сво§х безкра§х просторах власних автохтонiв, цiна робочо§ сили яких теж була занизькою. Великi надi§ покладали ла╜╜незькi урядовцi на захiдне американське узбережжя, та i там через полiтичнi негаразди на пiвднi щось не склалося. Треба вiдзначити, що бiльшiсть потенцiйних постачальникiв взагалi не сприймали пропозицiю дивакуватих iноземцiв за щось серйозне,оскiльки, пильнуючи дотримання тi╓§ частини Великого Договору про невтручання, яка забороняла бельнiбарбiйським колонiям мати зносини з зовнiшнiм свiтом в обхiд вiдомств метрополi§, вповноваженi люди представлялися громадянами невеличких кра§н Тихоокеанського регiону, i здивованi потенцiйнi контрагенти не в змозi були второпати, навiщо кра§нi з населенням у кiлька тисяч осiб мiльйони тон смiття щорiчно. Вiдтак залишалася ╓дина надiя на диво - полiпшення стосункiв зi Старшим братом.

Тодi справедливий уряд пiшов на крок неординарний, можна навiть сказати ва-банк: прийнято було полiтичне рiшення, щоб догодити очiльникам колишньо§ метрополi§ i довести свою вiрнопiдлеглiсть, перекласти тi зобов"язання iмперсько§ казни, щодо яких питання ще не було остаточно вирiшеним, на бюджет молодо§ кра§ни, тобто на §§ платникiв податкiв. Йшлося про ту частину суверенного боргу iмперi§, яка накопичилась внаслiдок iмператорських пiдписок (тi самi три вiдсотки вiд доходу, що §х кожний острiв"янин нiби то позичав любому iмператору). Iмперське казначейство вважало цю частину боргу погашеною, адже кiлька трильйонiв девальвованих барлiв, конвертованих у шiстдесят американських центiв, вже було передано урядовцям новостворено§ держави ще на початку §§ незалежностi. Попереднiй ла╜╜незький уряд питання цього не торкався, оскiльки його формально очолював перший Президент, який хоч i вважав здiйснений спосiб погашення заборгованостi неприхованим шахрайством з боку iмперi§, проте бачив стiльки ж сенсу молодiй державi ще й через це конфлiктувати з колишнею метрополi╓ю, як нахилятися у лазнi за милом, що впало. Судовi позови конкретних громадян до iмперського уряду, як i щодо грошового утримання особам, що втратили працездатнiсть, намагалися пiдтримувати, проте на островi майже не знайшлося людей, охочих позиватися до сильно§ та багато§ кра§ни. Питання виплати так звано§ холуйсько§ дебiторсько§ заборгованостi по внутрiшнiх позиках було пiдняте за iнiцiативи самого справедливого уряду i мало довести iмператоровi, що керiвництво знедавна суверенно§ держави наперед викорiню╓ будь-яке незадоволення iмперi╓ю з боку тубiльцiв а це вже давало шанс на те, що iмперiя зглянеться i на поневiряння тi╓§ галузi мiсцево§ промисловостi, яка колись приносила i метрополi§ височезнi прибутки.

Виплачувати холуйську дебiторську заборгованiсть в тому обсязi, як §§ обрахував iмперський центробанк, не було можливим з двох причин: по-перше не ходило на той час в свiтi тако§ валюти, грошова одиниця яко§ дорiвнювала б еквiваленту однi╓§ стамiльярдно§ долi американського центу - а саме стiльки в перерахунку на одного iмператорського кредитора надала iмперська казна, по-друге, навiть якби справедливий уряд i округлив цю суму до одного цента - така роздача викликала б швидше збурення в суспiльствi, нiж захват дiями урядовцiв(не слiд забувати, що головною метою справедливцiв залишалася таки перемога на наступних виборах). В бюджетi острiвно§ кра§ни, звiсно, не було таких надлишкiв, щоб сплатити, принаймнi номiнальну цифру в ла╜╜ах заборгованостi кожному монаршому кредиторовi. Саме тому вирiшено було знайти компромiсне значення середньодушово§ суми холуйсько§ дебiторсько§ заборгованостi, головним фактором у визначеннi яко§ стала б наявнiсть грошей в кошторисi, при чому всi iмператорськi кредитори повиннi були отримати грошей рiвно, не зважаючи на те, позичали вони кошти улюбленому монарховi протягом тридцяти рокiв чи трьох мiсяцiв - отримувачами могли бути всi, хто за вiком мав виборче право. Покопирсавшись в фiнансових засiках, справедливi урядовцi вiднайшли незадiяно§ грошово§ маси, що у перерахунку на кожного отримувача налiчувало б по сто п"ятдесят ла╜╜iв. Це вже було вже дещо, проте, щоб вразити пересiчного острiв"янина i примусити його назавжди забутися про iмператорськi борги треба було значно бiльше. Ще по двiстi п"ятдесят ла╜╜iв було вiднайдено, коли за постановою уряду поновили оплату вступних до вишiв iспитiв i самого навчання (звiсна рiч, зi збереженням грошових коштiв на погашення отримано§ навчально§ милостинi дiтям людей достойних). Триста середньодушових ла╜╜iв викро§ли, припинивши будiвництво лiкарень у вiддалених периферiях. Але тут одразу постало питання зберiгання законсервованих об"╓ктiв: в кра§нi, яка кiлька десятилiть поспiль спецiалiзувалася на утилiзацi§ всього, що потрапить до рук, залишити недобуди без охорони - це означа╓ не побачити на мiсцi колишнього будiвництва нiчого вже за кiлька днiв, платня ж внутрiшнiм вiйськам з"§сть ще по кiлькадесят середньодушових ла╜╜iв. Отже прийнято було рiшення про негайний демонтаж недобудованих об"╓ктiв i лiквiдацiю шляхом продажу всього, що можливо продати, за залишковою вартiстю. Замiсть цього у вiддаленi закуточки кра§ни були доправленi двоколовi рикшi, на яких мiсцевий люд мав змогу вiдвезти хворого до найближчого лiкаря, де б вiн не знаходився, а у разi, коли хворий до отримання медично§ допомоги не дожи╓, цi ж рикшi можна було використовувати замiсть катафалкiв. Виконувач обов"язкiв мiнiстра охорони здоров"я, що залишився у спадок справедливцям iще зi старого уряду, навколiшки благав не розбирати принаймнi майже добудовану онкологiчну лiкарню для дiтей - славнохвалений чарiвний iнсектицид, що ним так густо була посипана ла╜╜незька земля, виявився зовсiм не таким безневинним препаратом, i в епiцентрi Екологiчного лиха кожний п"ятий iз новонароджених не доживав i десяти рокiв. Проте, ретельно пiдрахувавши зиски, урядовцi переважною бiльшiстю дiйшли згоди, що без аукцiонного продажу саме цього об"╓кту не вийде тi╓§ кругленьо§ середньодушово§ суми, що i мала справити враження на ла╜╜незького обивателя, а саме однi╓§ тисячi ла╜╜iв на кожного щасливого iмператорського кредитора. Треба сказати, що уряд багато уваги придiляв власному iмiджу, i висловлення "роздача холуйсько§ тисячi" тiшило слух партiйного проводу набагато бiльше, нiж "роздача холуйських дев"ятисот шiстдесяти ла╜╜iв". До того ж, використовуючи демократичнi iнструменти - а саме громадськi слухання, якi проводилися мало не в усiх пiдцентрованих районах столицi i центрах периферiй - з"ясувалось, що шанованим городянам набагато при╓мнiше було б отримати цiлу тисячу ла╜╜iв(на той час еквiвалент приблизно двохсот американських доларiв), анiж дивитися, як §х витрачають на порятунок життiв дiтей, якi, напевно, все одно не житимуть. Роздача пересiчним острiв"янам холуйсько§ тисячi готувалась ретельно, бо справедливий уряд вважав це найвдалiшим сво§м передвиборчим ходом. Пiзнiше безсоромнi пересмiшники заялозили вдале започаткування, i тепер вислiв "побачити холуйську штуку" став на островi iдiоматичним зворотом, що використову╓ться мiсцевими повiями для означення орального сексу. На тi ж часи завзяттю людському не було меж. Всю процедуру роздачi планувалося провести оперативно за три доби, отже заздалегiдь було облаштоване мiсце в межах п"ятого столичного кiльця. В часи ще доiмперськi там стояла сторожова вежа зi стороною основи-квадрата в сто футiв i тридцяти футiв заввишки. Стiни виявилися на диво мiцними i збереглися майже не зруйнованими. Мiсце користувалося дурною славою, адже тривалий час жили там самi безхатченки, облаштувати ж його як ма╓ток багатiям не було сенсу через вiддаленiсть вiд центрiв цивiлiзацi§. Волоцюг швиденько витурли звiдти полiцейськi загони, всi вхiднi отвори як то ворота та дверi, замурували армованою кладкою, по чотирьох кутах , що вказували на сторони свiту, на висотi на пiв ярду над мiркою середнього зросту доросло§ людини були прорубанi за╜ратованi вiконця площиною у один квадратний фут. Входу iз землi в середину цього паралелепiпеду не було, напередоднi означеного дня сейфи з грiшми, касирiв та чотирьох iз повною амунiцi╓ю кулеметникiв доставили до мiсця дiйства гелiкоптером. Про день роздачi холуйсько§ тисячi було оголошено всiм громадянам кра§ни заздалегiдь, отже збиратися люд почав ще за кiлька дiб. Тiльки-но сейф iз готiвкою було доправлено до мiсця §§ роздачi народовi, кулеметники зайняли бойовi позицi§ на кутових вежах, щоб несвiдомi елементи не спромоглися дiстатися заповiтного ящика з грошима, використавши задля цього драбини. Процедура повернення боргу щасливим надавачам кредиту була продумана генiальними урядовцями досконало: кожен наступний отримувач, пiдходячи до вiконечка каси, пiдiймав руки догори i плескав в долонi. Побачивши i почувши це, касир викидав клi╓нтовi належну суму двома п"ятисотками, i так протягом всього дня. За пiдрахунками урядових експертiв, якщо кожен з касирiв обслуговуватиме таким чином двох клi╓нтiв за одну секунду, i якщо змiну касирiв провадити за десять годин, всiх колишнiх iмператорських кредиторiв можна буде задовольнити саме за три, щонайбiльше чотири, доби. В тому, що черга iз отримувачiв зможе добре зорганiзуватися i ще залишити мiсце вiдходу тим громадянам, якi вже сво╓ належне отримали у справедливого уряду не було жодних сумнiвiв, адже недаремно всьому народовi напередоднi пiдвищили статус, оголосивши демосом. Звiсна рiч, нема╓ правил без виняткiв, отже для люду достойного i гiдного процедура отримання холуйсько§ тисячi була визначена iншою: так всiм представникам вищих родiв готiвка була доправлена кур"╓ром, або, за бажанням, переведена на вказаний рахунок. Особи менш видатнi, але все ж таки привладненi отримували грошовi кошти за мiсцем служби, ступiнь заслуг посадовця перед вiтчизною визначав кiлькiсть родичiв або причiпайлiв, яких могли цi шанованi люди привести з собою для отримання визначено§ суми грошей. Що ж до люду вуличного, тим бiльше мешканцiв сiльсько§ мiсцевостi, то §м був прямий шлях на щойно забудоване пустирище. Першi кiлька годин роздачi холуйсько§ готiвки дiйсно не могли не потiшити спостерiгача свiдомiстю пересiчного людства i спроможнiстю до самоорганiзацi§, ╓дине, що мало б занепоко§ти - iз обмеженого кола не виходила жодна людина. Пiзнiше в опозицiйних виданнях зазначалося, що першими хапали те, чого прагнули, тi iз крисуванцiв, якi не мали стiлькох заслуг перед кра§ною, щоб отримати готiвку особисто, але нiхто iз вуличних не мав нiчого проти, щоб цi без сумнiву достойнi люди пройшли поза чергою. Непоко§тися стало велике зiбрання лише по обiдi першого дня роздачi, коли натовпом пiшли чутки, що першi мовляв хлопають, не вiдходячи вiд вiконця, i кожен з них отримав вже по кiльканадцять тисяч. Коли розлючений натовп демосу посунув до омрiяних вiкон, виявилося, що крисуванцi, такi смiливi у спiлкуваннi з окремими представниками низово§ поганi, з юрбою впоратися не в змозi, а накивати п"ятами вже запiзно та й не було куди - весь пустир був вщерть залюднений. Пiд натиском сонмища громадян оскаженiлi низькодостойники намагалися навiть видряпатися на вертикальну стiнку, але та була зависокою, щоб просто так перелiзти через кам"яний паркан, достатньо§ ж кiлькостi трупiв, щоб ними вимостити дорогу на гору на той час ще не було. Касири у вiконцях не бачили, що ко§ться за межами §хньо§ цитаделi, тому, приймаючи хрустiння розчавлених кiсток за оплески, продовжували iз випередженням графiку вкидати в люд асигнацi§. За таких умов роздача тривала майже цiлiсiньку добу, по завершеннi ж друго§ днини мiнiстр держбезпеки, здiйснивши облiт мiсця подi§ на мотодельтапланi i розумiючи, якi наслiдки матиме продовження процедури ще принаймнi на день, дав наказ швидше неподобство припинити. Проте везти назад готiвку касири права не мали, а отже було вирiшено iз верхiвки тури просто висипати на голову натовпу залишки купюр, попередньо розiрвавши пачки з великого номiналу асигнацiями, щоб бiльша кiлькiсть людей пересiчних мала змогу отримати бодай половину суми. Вiдтак бiльш за все пощастило тим iз черги на пустирi, хто стояв вiд тури по вiтру - бiльшiсть iз них спромоглися i вхопити певну кiлькiсть купюр i зберегти сво╓ життя. Урядовим вертольотом знову ж таки через вiдкритий дах був евакуйований весь персонал, який, проявивши мужнiсть та геро§зм, зумiв таки втiлити в життя урядовий план iз роздачi холуйсько§ тисячi. Ще кiлька годин залишки натовпу гасали величезною площею, ловлячи грошовi знаки, всеньку нiч по кишенях у трупiв нишпорили мародери, нарештi кiлька дiб родичi намагалися шукати серед розчавлених мертвякiв тiла сво§х загиблих. За день по закiнченнi операцi§ газети урядовi сповiстили сво§х спiвгромадян про вдале §§ завершення i пропонували всiм, хто свого холуйського талану не отримав, звертатися iз заявами до мiнiстерства фiнансiв для створення високо§ комiсi§ по кожному окремому випадку. Розрахунок зiграти на марнославствi всi╓§ поганi виявився напрочуд вдалим: той хто не отримав свого належного одразу б оголосив на весь загал не тiльки про те, що не ╓ привладненим, а ще мусив би зiзнатися знайомим, що не скористався тi╓ю нагодою, яку надавав йому, разом з усiма, справедливий уряд, а отже ╓ просто невдахою, або логером. Адже всi чудово розумiли: якщо урядовцi вiдзвiтували про виконану роботу по розподiлу грошових коштiв, то отримати §х вже нiяк не складеться, тiльки затягають по комiсiях та пiднiмуть на смiх знайомi. Партiя на той час опозицiйна, описуючи подi§ навколо роздачi iмператорського боргу, завжди загострювала увагу читача на тому, що справедливцi намагались купити за бюджетнi кошти голоси виборцiв. Проте дослiдження бiльш глибиннi показують, наскiльки неординарним, навiть подекуди генiальним був задум щодо полiтики внутрiшньо§. Нi для кого не ╓ секретом, що як для прибiчникiв, так i противникiв правлячо§ на тодi партi§ отримання грошово§ суми не було стимулом для змiни полiтичних вподобань. Набагато важливiшим було те, що символiзувала ця роздана нiби то всiм тисяча: повернення до грошово§ форми виплати милостинi. Дiйсно, хоча заборону на роздачу подаяння готiвкою нiхто не скасовував, всi розумiли, що це саме воно i ╓, тiльки замасковане пiд виплату нiбито реальних боргiв, якi насправдi iмператор вже давно сво§м кредиторам пробачив. А це вже мало привернути увагу доти полiтично пасивних виборцiв i схилити §х на бiк справедливцiв, адже роздач рiзного роду заборгованостей останнi наобiцяли дуже багато. Що ж до полiтики зовнiшньо§, яка зосереджувалася на стосунках iз колишнею метрополi╓ю, то §§ висвiтлю╓ урядова телеграма, яка була направлена особисто iмператору наступного ж дня по закiнченнi виплат.


"Улюблений i шанований Вседержителю!

Уряд дотепер вiрно§ вам держави без якихось спонукань iз Вашого боку, а виходячи виключно з нагально§ необхiдностi всiляко задобрювати вашу Сонцесяйнiсть, спромiгся вiднайти грошовi кошти i сплатити ту частину зобов"язань Вашо§ Величностi, яка могла в майбутньому стати каменем спотикання у стосунках мiж кра§нами, якщо люди недобрi знов захопили б владу на островi. Наш уряд готовий i надалi робити втiху особисто Вашiй вельмишановностi i благо великiй iмперi§ , тому вiрнопокiрно просимо назвати ще якiсь зобов"язання iмперського уряду, тягар яких платники податкiв нашо§ ницо§ кра§ни iз задоволенням вiзьмуть на себе. Якщо вiрнi раби Вашо§ iмператорсько§ Корони можуть хоч про щось мрiяти, окрiм якнайскорiшого повернення в тепле лоно iмперi§, то це про поновлення спiвпрацi в тiй галузi, яка тривалий час приносила зиски в тому числi i кошторису Велико§ держави. Милостиво блага╓мо доручити розгляд питання постачання сировини для подальшо§ переробки на острiв Вашим високорозумним урядовцям.

Прочитавши текст телеграми, будь-яка людина, необiзнана з укладами життя на теренах колишньо§ iмперi§, могла б зробити хибний висновок, що Партiя Майданно§ Справедливостi або скотилася до ренегатства, або щиро полюбила очiльника iншо§ держави. Проте не слiд забувати, що головним на тодi для обох партiй було - боротьба за владу в кра§нi, нацiонально§ ж iде§, яка не зiграла на тодi i залишалася неперспективною наперед, всi iдеологи намагалися якнайшвидше зректися. Вiдтак, справедливцi не були якимись ницими колобарантами, чи iмперськими блюдолизами, чи шахраями, якi за кошт сумлiнних трударiв скуповують голоси виборцiв не дуже розумних, проте дуже жадiбних, нi навiть бузувiрами, здатними заради пiдвищення власного рейтингу на кiлька вiдсоткiв позбавити шансiв на виживання хворих дiтей - вони були тим, що об"╓дну╓ в собi цi всi та багато iнших означень - справжнiми Полiтиками. Втiм, таке розшаркування не могло не справити при╓много враження на iмперську сторону.

Милiсть особи Сонцесяйно§ не знала меж. Звiсно, етикет та iнтереси його кра§ни наказували поводитися , як личить справжньому iмператору: дозволити холопам сплатити по власним зобов"язанням i не поступатися принципами анi на йоту. Тому iмперським урядом був запропонований наступний компромiсний вихiд iз ситуацi§: велика держава поновлю╓ постачання сировини для промисловостi держави маленько§, але не безкоштовно, як за часiв перебування в ╓динiй братерськiй сiм"§, а продаючи сво╓ смiття, як продають будь-який товар. Дiйсно, за винятком перших рокiв iснування оновлених передових загонiв, коли переробна галузь ще не була провiдною на островi, уряд iмперi§ був головним акцiонером концернiв, якi об"╓днували промисловi групи смiтт╓переробних пiдпри╓мств, i прибуток в iмперську скарбницю йшов автоматично. Коли галузь була формально нацiоналiзована, а реально §§ вже розподiлили мiж собою найвпливовiшi на островi фiнансовi групи, iмперiя всього лише забажала отримувати свою належну частку прибутку, але щоб без необхiдностi не поринати у органiзацiйнi питання на самому островi, просто волiла закладати сво§ фiнансовi iнтереси у цiну, отже нiякого пiдступу з боку старшого брата стосовно меншого тут не було. Та не лише добросердя до заблудло§ колишньо§ колонi§ спонукало iмператора на доброчиннi дi§. Смiтт╓ва вiйна, хоч i послабила була економiчне становище непокiрливого колись острова, не менш боляче вдарила по континентальнiй частинi iмперi§, особливо по щiльно залюдненим мiстам на пiвнiчному узбережжi. Вся припортова територiя з бельнiбарбiйсько§ частини протоки i околиць мiст-мiльйонникiв перетворилися на велике смердюче звалище. Нерухомiсть навiть в центральних районах вказаних мiст здешевшала в кiлька разiв, з околиць же i окра§нних районiв люди бiднiшi вибиралися цiлими кварталами, не очiкуючи початку епiдемi§. Отже бельнiбарбiйська сторона теж не мала безмежного лiмiту часу, i, якщо ла╜гнезький уряд зволiв би був поставити прiоритетом iнтереси системоутворюючо§ галузi промисловостi власно§ кра§ни(а те, що острiв на найближчi десятилiття залиша╓ться iмперською помийницею, прямо витiкало iз результатiв референдуму про залежнiсть), то тягнути час було б на користь фiнансовим iнтересам меншо§ держави. Проте демократичний процес, який так вдало допомiг двом сильним подолати одного слабкого, тепер став на завадi порозумiнню мiж цими ж двома найпотужнiшими полiтичними утвореннями. На кону вже стояла абсолютна влада над всi╓ю кра§ною, а отже тодiшня опозицiя, що малювала себе прихильниками стабiльного сталого розвитку, не могла дозволити справедливцям без перешкод владу загарбати, останнi ж пропонували стабiлiстам лише мезальянс, диктаторськi повноваження волiючи залишити за собою. Загальнонацiональна ╓днiсть всiх прошаркiв населення в бажаннi рабського майбуття не припинила роздра§ у верхiвцi, а лише §х пiдсилило: адже керiвництво кра§ни людей свобiдних - це всього лише найманi управлiнцi, i робота §хня, контрольована суспiльством, не да╓ надзискiв i надприбуткiв. Управляти ж кра§ною рабiв - це означа╓ мати за приватну власнiсть не тiльки всi §§ матерiальнi багатства, а ще й мiльйони одиниць живого товару, який лише подеколи пiдгодовувати рабськими вольностями, неначе дресированих цуцикiв шматочками цукру. Вiдтак опозицiя взяла за правило для себе всiляко перешкоджати дiям влади, остання ж з такою силою трималася за крiсла, що здавалося, дупи високопосадовцiв пустили мiцне корiння. В парламентi всi дрiбненькi партi§, навiть тi, якi не соромлячись оголошували, що створенi на продаж, принишкли по сво§х фракцiйних закуточках i не наважувалися шакалити бiля жодного полiтичного хижака, перетрухавшися, що переможе iнший. Оскiльки парламент не давав жодного результативного голосування, а деякi речi потребували законодавчого узгодження, урядовою постановою були запровадженi новi засади науки арифметики, якi базувалися на новоспеченiй аксiомi 213 > 225, що приголомшило бiльшiсть бухгалтерiв i торгiвцiв. Олiгархiчнi групи через просто§ в основнiй промисловiй галузi втрачали прибутки i вже погрожували припинити фiнансування сво§х полiтичних висуванцiв. Накручений опозицi╓ю гегемон буйно сумував за натхненною працею, кiлька тисяч його представникiв навiть отаборилися на iсторичному майданi, вiдiбравши у справедливцiв монополiю на використання народних мас в полiтицi.

В таких умовах справедливцi прийняли важке полiтичне рiшення, що напередоднi виборiв, якi вирiшать §хню подальшу долю як правлячо§ партi§, краще мати невигiдний контракт з iмперським контрагентом на постачання сировини для провiдно§ промислово§ галузi, анiж не мати договору жодного, вiдтак представництво вирушило до Логадо iз директивами будь що вiдновити сировиннi потоки.

Побачивши прибулу здаватися делегацiю острiв"ян, iмперськi урядовцi зрадiли, немов батьки перезрiло§ наречено§ появi у власнiй домiвцi потенцiйного зятя, проте вигляд мали набундючений i важний, як i личить представникам нацi§ домiнуючо§. Насправдi ж вони не сподiвалися на дуже скору смiтт╓ву перемогу i не встигли обрахувати, як його встановлювати цiну на такий дивний товар. В усьому свiтi не було ще, мабуть, прецедентiв продажу смiття однi╓ю кра§ною iншiй. Тому обидвi високi сторони перебрали купу варiантiв цiноутворення - всi вони описанi в методологiчнiй лiтературi i зберiгаються в архiвах обох кра§н. Один з них протягом тривалого часу розглядався як найперспективнiший: в присутностi вповноважених осiб вiд сторiн, що домовлялися, високий iмперський чин, який мав, мiж iншим, медичну освiту, павичевим пером обережно длубав у носi головному урядовцевi з бельнiбарбiйського боку, потiм, витягши черговий згусток носового вмiсту на платинову тацю, всi гуртом посадовцi з обох бокiв починали, дивлячись у мiкроскоп, ретельно вивчати зовнiшнiй вигляд шмату речовини, геометричну фiгуру, в яку вона звалялася, креслити на ватманi iзометричнi зображення небаченого геометричного об"╓кту i намагалися вiднайти функцiю, друга похiдна вiд яко§ давала б значення об"╓му дослiджуваного тiла. Прововтузившись таким чином днi зо три i остаточно висякавши носа видатному урядовцевi та зцiливши останнього вiд гнiйносмердючою нежитi, висока комiсiя дiйшла обопiльно§ згоди, що iз цi╓§ частини людського тiла виколупати тарифи на смiття навряд чи вдасться. Так мабуть домовлялися б iще не один мiсяць, але в процес втрутився сам iмператор, якого вже дратувало затягування договiрного процесу через небезпеку бунтiв на запаскуджених теренах пiвночi кра§ни. Вiн явив думку насправдi генiальну, як, зрештою, все, що протягом столiть народжувалося в Сонцесяйних мiзках: за його величностi наказом було пiдраховано кiлькiсть м"ясних сiченикiв, якi подавалися на обiд представникам обох делегацiй - i таким чином була встановлена початкова цiна в американських доларах на десять тон побутового смiття, що постачатиметься на острiв для переробки. Цiну ж за одну тону вiдходiв промислових були визначили, перерахувавши кiлькiсть iздохлих мух, висипавши §х iз величезно§ люстри в церемонiальнiй залi iмператорського палацу. Цiна на стратегiчний для обох держав товар повинна була змiнюватися щоквартально, iндексована для вiдходiв побутових на показник зростання споживчих цiн, для промислових - на iндекс цiн виробникiв в середньому за звiтний квартал iз часовим лагом в пiвроку. Такий спосiб отримав назву "окремого цiноутворення". Договiр було укладено термiном на дев"яноста дев"ять рокiв, без права одностороннього з ла╜╜незького боку розiрвання, але iз люб"язно наданою Вседержителем можливiстю один раз протягом столiття скористатися правом на двадцятивiдсоткову знижку, яке право ла╜╜незький уряд використав на перший же рiк дi§ договору, узгодивши це iз iмперськими очiльниками, навiть не ви§жджаючи з Логадо.

Повернення вповноважених представникiв iз столицi iмперi§ не було таким трiумфальним, як планувалося, вiдчувалося незадоволення з боку усiх верств населення: верхiвка не одержала тих надприбуткiв, про якi мрiяла, бажаючи вiдсторонити вiд фiнансового корита колишнiх хазя§в, погань привладнена, хоча i отримала мiнiмальний кошик рабських вольностей, все ж таки сподiвалася на бiльше, для вуличних же скiнчилося свято демократi§ i довелося стати до роботи(хто §§ мав) iз заробiтками, що не дуже рiзнилися iз колишнiми. Втiм, за результатами опiйних опитувань, якi на тодi вже збiгалися iз дослiдженнями соцiологiв, рiвень довiри до двох найвпливовiших полiтичних сил залишався майже рiвним. Загальне зiбрання парламентарiв в присутностi кланових верхiвок i урядовцiв ухвалило замiсть всенародних виборiв до установчого парламенту, в одному турi звести цих двох полiтичних монстрiв, iншi ж диваннi партi§ нехай собi тимчасово принишкнуть, поки розмовлятимуть джигiти, а там, хто переможе, той вже дасть раду i з написанням основного закону, i з виданням узгоджених iз ним пiдзаконних актiв.

Отже вдруге за один рiк i дотепер востанн╓ на островi вiдбулося пряме волевиявлення його громадян, оголошених вже на тодi демосом, при чому цi електоральнi змагання вiдобразили результати як опiйних так i соцiологiчних опитувань i можна впевнено стверджувати, дали в цiлому об"╓ктивну картину полiтичних вподобань всього населення Ла╜╜не╜╜а: двi рiзнi сили контролювали приблизно рiвну кiлькiсть адмiнiстративних одиниць, вiдтак всi зловживання iз голосами виборцiв в бiк одно§ партi§ на одному боцi кра§ни вiддзеркалювалися на користь друго§ партi§ на боцi iншому. На виборах перемогла опозицiйна на тодi полiтична сила, тобто колишн╓ керiвництво у повному складi, поборсавшись кiлька рокiв, немов квiтка у лунцi, повернулася до сво§х кабiнетiв, бiльша ж частина чиновництва аполiтичного знову нiяких змiн не вiдчула. Вiдрив у вiдсотках був невеличкий - близько п"яти - це дало справедливцям пiдстави стверджувати, що саме прибiчники першого Президента у повному складi нiбито перебiгли до стабiлiстiв. Надалi справедливцi прибiчникiв колишнього Президента називали не iнакше як злочинною групою впливу. За версi╓ю справедливого проводу, саме порiвняння оспiваного §хнiми прибiчниками перiоду збиралiзма iз зовнiшньосвiтовим фашизмом вiдлякало, мовляв частину §хнiх потенцiйних виборцiв. Треба сказати, що для бiльшостi пересiчних острiв"ян поняття "фашизм", неначе той "бабай" - нiхто чiтко не може сформулювати, що воно таке ╓, але всi його побоюються. На тодi серед мiсцевих вищих iснувала стала думка, що цим страшним словом можна означити неповагу поганi до представникiв шанованих родiв, ослух, намагання мати з ними рiвнi права, стати на завадi знищенню(одноразовому чи то перманентному) певно§ кiлькостi людей недостойних заради процвiтання обрано§ касти, невiра в те що §хнi дiти вже народжуються вищими iстотами i дiтям поганi треба працювати над собою деколи все сво╓ нiкчемне життя, щоб отримати таке право, як вищi мають вiд народження. А отже, в баченнi справедливцiв, найпершим фашистом на островi саме й був Президент. Вони ж прагнули тiльки встановлення збиралiзму, та ще й пом"якшено§ його форми. Заангажованi партi╓ю полiтологи навiть визначили дванадцять вiдмiнностей збиралiзму в тому виглядi, як вiн впровадився на теренах Ла╜╜не╜╜а вiд тих фашистських режимiв, що iснували приблизно в тi самi часи в iнших куточках свiту. Особисто я через погану пам"ять не спроможний тепер згадати жодно§, але партiйнi функцiонери мали будь яко§ митi доби назвати принаймнi п"ять. Що ж до аналiзу власних помилок, тут серед очiльникiв справедливсько§ партi§ панувала думка, що вкрай недалекоглядно було вiдмовлятися вiд харизматично§ постатi на чолi всi╓§ полiтично§ сили, а подання виборцям дiй влади, як однi╓§ команди рiвних мiж собою однодумцiввизнано було помилкою.

Втiм у внутрiшнiй полiтицi знов не сталося великих зсувiв, як i у владних кабiнетах. Подальший перiод новiтньо§ iсторi§, що трива╓ дотепер, отримав назву часу демократично§ стабiльностi. Закони арифметики були повернутi до сталих класичних постулатiв, §х конституцiйно заборонено було змiнювати. Вiдставнi холу§ його iмператорсько§ Сонцесяйностi отримали вiчнi гарантi§ недоторканостi сво§х рабських вольностей. За гепарями, окрiм грошових виплат, було залишене право мати при собi вогнепальну зброю i не бути притягнутими до кримiнально§ вiдповiдальностi за виготовлення i розповсюдження дурi.

<До цих мужнiх вiдстоювачiв iмперських iнтересiв дотепер нарiд колишньо§ колонi§ ставиться з повагою i трохи з острахом. Протягом трьох десятилiть, коли рекрутський департамент перестав дiяти на островi на постiйнiй основi, внутрiшня полiтика наддержави кiлька разiв вимагала примусу до братерства в окремих регiонах континенту, i, у випадку, коли власного вiйска не ставало, проводився набiр добровiльних охотникiв серед острiв"ян. Хоча цi вiдчайдухи зазвичай вiдправлялися на службу у мiсця ведення бойових дiй, що вже приховувало небезпеку бути вбитим, все одно бажаючих завжди було бiльш , нiж вакансiй. Це попри те, що в лавах бельнiбарбiйсько§ армi§ ла╜╜незькi юнаки мали вiдслужити п"ять рокiв(термiн служби для громадян наддержави натепер склада╓ пiвтора року в сухопутних вiйськах i два у флотi). Якщо громадянина держави, за iмперським означенням, другого ╜атунку, не було вбито або понiвечено пiд час вiйськово§ операцi§ протягом перших п"яти рокiв, вiн ма╓ право законтрактуватися на такий самий термiн i вiдслужити, вже iз грошовим утриманням, тiльки пiсля цього може подавати документи на розгляд мiграцiйного департаменту i благати про надання йому громадянства. У тому ж випадку, коли протягом цих десяти рокiв мужнього во§на поранено чи то скалiчено, i вiн не в змозi виконувати службовi обов"язки, його, як iноземця, депортують на малу батькiвщину, яка i опiку╓ться подальшою долею героя. Зазвичай ла╜╜незький уряд не зволiка╓ iз призначенням гепарям грошового утримання, яке в рази перебiльшу╓ пенсi§, заробленi громадянами на самому островi - це мiсцева влада робить без всякого примусу з iмперського боку, просто набираючи моральнi бонуси на той момент, коли острiвних очiльникiв ласкаво запросять повернутися до теплого iмпернського лона. Якщо ж необiзнаний чужоземець ставитиме недоречнi питання, з якого дива доблеснi во§ни вiдстоюють вiйськовi iнтереси однi╓§ держави, а утримання за втрату працездатностi §м нарахову╓ться iз кишенi платникiв податкiв держави iншо§, такий невiглас наража╓ться на небезпеку бути щонайменше побитим, а може i позбутися власного життя. У пересiчних острiв"ян навiть не виника╓ тако§ хибно§ думки, що виплати iмперським холуям - то недофiнансування §хньо§ освiти, медицини або зароблених §хнiми спiвгромадянами пенсiй. Треба вiдзначити, що важкi умови служби та(або) тривале вживання наркотичних препаратiв роблять характер середньопересiчного гепаря нестерпним, а наявнiсть при собi збро§ - небезпечним для оточення. Втiм позбавляти цих без сумнiву достойних людей права хизуватися власними звитягами влада острова вважа╓ неетичним, тому двiчи на рiк в столицi та всiх осередках цивiлiзацi§ провадиться День гепаря. Традицiя не переривалася нiколи, отже вiдточена майже як ритуал. Iмперськi захисники - геро§ рiзних часiв - збираються до гурту у найбiльшому парку чи скверi власного мiста, всi в рожевих беретах iз встромленими в них пiр"§нами iндоперепiлок(форма iмператорських вiйськ передбача╓ для учасникiв бойових дiй берет теракотовий iз пiр"ям бiйцiвського кочета для рядового складу i павича для унтерофiцерського, проте кожного свята головнi убори мужнiх бiйцiв перестають мати геро§чний вигляд, а на мiсцевих ринках виробники бойово§ символiки зазвичай мiнiмiзують витрати). Сiдаючи в коло на травi, цi вiдважнi люди розкурюють ритуальну люльку iз звеселяючою травичкою, потiм у кожного своя пррограма - хтось вподоба╓ бiльш важкi наркотики, хтось мiцнi алкогольнi напо§, все поспiльство згаду╓ бойовi походи i кожен гурт свого дупоголового генерала. Це не образа посадовця, а швидше описання фенотипу: в бельнiбарбiйськiй армi§ генерали однаковi тим, що всi як один ╓ лисими iз великими жировими складками, якi схожi на вiдповiдну частину тiла i купкою волосся на макiвцi, що нагаду╓ точкоподiбне дристало.

Надудлившись i обдолбавшись вщент, гепарi здiйснюють ритуал бойового випорожнення з усiх отворiв органiзму - якщо у мiстi ╓ фонтан - то туди, або просто пiд кущi та дерева. Цей обряд декому з геро§в ряту╓ життя, оскiльки в першi роки урочистого святкування ставалися дуже прикрi випадки. Траплялося, що якийсь iз бiйцiв, який був загубився i приснув просто серед вулицi, захлинався сво§ми ригаками. Та навiть просто закаляний герой, лежачи в такому стан серед вулицi, дуже смердить, що хороброму синовi iмперi§ аж нiяк не личить. Пiсля священного ритуалу очищення шлункiв та мiхурiв вишикуванi - як це дозволя╓ стан §хнього сп"янiння - вiдважнi чоловiки прямують мститися всiм цивiльним пацюкам - тодi §м на шляху не варто з"являтися анi старим, анi малим, анi вагiтним жiнкам. Добре, що все мiсто зна╓, коли святку╓ться день гепаря, i завбачливi обивателi не кажуть носа на вулицю, з вiкон лише спостерiгаючи, куди рушить рожевий хвiст змi╓подiбно§ колони. Маршрут зазвичай незмiнний - колона йде до гуртожиткiв мiсцевих профвишiв, щоб натовкти пики тим, хто все життя в тилу §стиме §хнi пирiжки i тискатиме §хнiх дiвок. Якби додати трохи логiки, тодi, щоб помститися за соцiальну нерiвнiсть, во§ мали б вiдгамселити напiввишевську братiю, але не слiд забувати, що у голови ла╜╜нежцiв замiсть власно§ гiдностi тривалий час вкладали хохлiзм, а гепарi серед тих, кого навчали, не одноразово виявлялися першими учнями. Навiть пiдпитий чи обкурений гепар iз геро§чним рожевим беретом на макiтрi i вогнепальною збро╓ю в кишенi залиша╓ться ницою iстотою, яка дзьобати i кривдити може лише того, хто наперед слабший за не§. Помiж вихованцiв же привiлейованих навчальних закладiв можуть трапитися дiти впливових батькiв, яким перепаде випадково, через неспроможнiсть у станi тяжкого сп"янiння сортувати мiшенi для биття. В той же час цi самi безстрашнi бiйцi радо приймають за свого чоловiка, що вiдкараскався вiд армiйсько§ слижби, вдаючи з себе парано§дального шизофреника, за тi╓§, звiсно, умови, що цей високодостойник ма╓ можливостi розподiляти на користь прославлених геро§в рабськi вольностi. -Автор >

Трохи гiрше складалося iз наданням привiле§в iншим достойникам - гiвняникам, якi тривалий час власним розумом намагалися прославити рiдну батькiвщину. На §хнi зависокi пенсi§ грошей в кошторисi майже не залишалося, проте зовсiм без уваги цю групу достойникiв не залишили. На так звану гiвнюкову пенсiю, яка б дорiвнювала половинi утримання вiдставного гепаря в ╓фрейторському чинi (а це втричi бiльше прожиткового мiнiмуму), отримали право тi iз роумникiв, хто вiдпрацював на однiй фекальнiй скринцi протягом двадцяти рокiв, або тi, хто мав непересiчнi заслуги перед державою. Пiдступ для науково§ спiльноти полягав був у тому, що жодна фекальна скринька двадцяти рокiв поспiль не працювала, вони створювалися пiд окремий науковий проект, i, у разi його успiшного втiлення (а частiше провалу), розпускалися, й науковцi-прикладники мали шукати собi нову тему. Залишалася пiдзаконна лазiвка iз внеском до скарбницi державно§ слави, якою скористалися всi привладненi гiвняники, оскiльки самий факт використання батькiвських зв"язкiв в науковiй та навколонауковiй сферах вже ╓ проявом неабияких чеснот. Вуличним поталанило менше, особливо тим, що колись вважали себе щасливцями, працюючи на скриньках iз розробки виробiв вiйськового призначення. Кулi, вiдлитi iз стратегiчно§ секретно§ сировини, хоча i були шедеврами дизайну, та лiтали напрочуд незграбно, в той час, як вилiпленi iз тi╓§ ж маси цукерки мали смак нетрадицiйний, але в продаж все ж таки потрапляли. Та добрий уряд не залишив сво§х розумних вуличних синiв напризволяще, призначивши i §м утримання на старiсть у розмiрi навiть бiльшому, нiж можна було сподiватися, а саме прожитковий мiнiмум плюс один вiдсоток. Цей зайвий процент був глибоко символiчною величиною, тож на потiм став використовуватися як додаток до пенсi§ всiм, хто мав вiдпрацьованого стажу бiльше сорока рокiв. Символiзував же вiн наступне: навiть представник поганi вулично§, якщо тривалий час сумлiнно працюватиме на владу, може отримати не лише те, що люд достойний ма╓ вiд народження - право на виживання - а навiть трiшечки бiльше.

Освiтянську систему було реформовано i приведено майже до теперiшнього стандарту: особи, якi отримали середню освiту через особливостi методологi§ викладання наук можуть продовжувати навчатися з усiх кра§н свiту хiба що в навчальних закладах колишньо§ метрополi§ - мисливцi за розумними головами з континенту часто-густо на§жджають на лови вже не гарматного, а сiроречовинного м"яса. Шлях же нагору через мережу напiввишiв обмежений для вуличних i строго регламентований державою. Мiзками молодi пiдзолочено§ представники iмперi§ не цiкавляться, оскiльки наука дуполизання добре засвою╓ться i представниками бельнiбарбiйського висуванства, на цiй нивi там конкуренти не потрiбнi. Втiм велика увага рекрутерами придiля╓ться профвишам. Завдяки широкому охопленню вулично§ молодi саме цими закладами натепер вищу за мiсцевими критерiями освiту ма╓ бiльш нiж п"ятдесят вiдсоткiв. Таким чином влада намага╓ться компенсувати недолугiсть середньо§ освiти масовiстю вищо§.

Тривалий час точилася дискусiя про подальший розвиток охорони здоров"я, проте перемогла традицiоналiстська точка зору, що не можна позбавляти людей гiдних тих благ, що вони вже мають, а вiдтак розвиток периферiйно§ медицини був вiдкладений на необмежений термiн часу. Кошти на боротьбу зi смертельними захворюваннями, насамперед з онкологi╓ю, вiд яко§ дотепер потерпа╓ значна частина населення промислових регiонiв, майже не видiляються, i на це ╓ два резони: по-перше серед людей достойних, якi в бiльшостi сво§й мешкають в регiонах в екологiчному планi благополучних, вiдсоток випадкiв захворювань занизький, по-друге кожен такий достойник впевнений, що в тому разi, коли бiда спiтка╓ когось iз близьких йому людей, в нього стане грошей i (або) зв"язкiв вiдправити дорогу йому людину на лiкування на континент, можливо навiть до провiдних логадiйських клiнiк. Але добрий уряд стабiльностi подбав i про тих, у кого коштiв на таке лiкування неставало, дозволивши §м шукати спонсора для операцi§ власнiй дитинi чи родичу серед приватних осiб. Треба сказати, що iз часiв збиралiзму роздача подаяння була прерогативою виключно держави, заборона ж жебрати серед громадян залишалася законотворчим атавiзмом ще з доiмперсько§ доби. Демократична стабiльнiсть все докорiнно змiнила. Вiд дня прийняття вiдповiдного закону не лише дозволялося просити i подавати на медичнi заходи, благодiйник ще звiльнявся вiд податку на суму, що дорiвнювала доброчинному внеску. При цьому не важливо було, яка саме операцiя робилася добрим коштом i кому саме - на островi не заведено подiляти убогих та нiкчемних на бiдних i багатих, вiдтак мiсцевi багатi§, якщо не було нагоди врятувати комусь достойному життя, проплачували пластичнi операцi§ сво§м дружинам i коханкам. Оскiльки послуги косметолога та пластичного хiрурга входять до мiнiмального споживчого кошику вищих прошаркiв населення, податковi пiльги на таких фiлантропiв теж розповсюджуються. Але уряд не був би демократичним, якби не згадав про тi прошарки населення, яким пощастило в життi менше, i представники яких не мали можливостi особисто спiлкуватися з потенцiйними спонсорами. Йдеться про найбiднiших громадян, мешканцiв фавел та вiддалених закуткiв периферiй. ╥м всiм дозволено було канючити у перехожих , але тiльки там, де §хн╓ перебування не було заборонено законодавчо, тобто за мiсцем ре╓страцi§. Виняток було зроблено для жiнок, якi просять на лiкування власно§ дитини грудничкового вiку - §х було допущено до деяких публiчних мiсць. Майже одразу пiсля набрання законодавчим актом чинностi на вокзалах, ринках, людних вулицях i в парках стали з"являтися прохачки вiком вiд тринадцяти до шiстдесяти рокiв - кожна зi снулим немовлям на руках i однi╓ю оголеною цицькою. Зi спливом часу такi старчихи гуртувалися у вiдомi форми об"╓днання, якi стали називатися добрими фрайдами. Жiноцтво вiдповiдного ╜атунку певного району або селища пiд патронатом доброго хозла - чоловiка, щодо людських чеснот якого нема╓ у односельцiв жодних сумнiвiв - пильну╓, щоб на §хнiй територi§ не циганили зайди. Всiма отриманими матерiальними благами порядку╓ добрий хозел, ретельно контрольований мiсцевим вiйтом i надквартальним. За три десятилiття на дiяльнiсть цих благодiйникiв не було жодно§ скарги з боку пересiчних громадян. Добрий хозел зазвичай вiдбудову╓ велике подвiр"я iз купою флiгелiв житлового та господарського призначення - це робиться виключно заради благородно§ мети, оскiльки чим бiльше фрайдiвок канючитиме на роздорiжжi, тим бiльше коштiв на добрi справи збере громада.

Не можна не вiдзначити ще один особливий напрямок в галузi медицини, що його було започатковано саме за часiв сито§ демстабiльностi - так зване душевне золотарство. Виникнення його пов"язано iз емпiричними дослiдженнями рiвня пiдготовки напiввишевсько§ абiтури, коли, зi збiльшенням обсягiв генерально§ сукупностi дослiджених, стало неможливо приховувати вiдсутнiсть переваг iнтелекту вищих. Для об╜рунтування необхiдностi подальшого навчання саме дiтей можновладцiв була в обмеженi термiни часу здiйснена цiла низка наукових дослiджень аури живо§ людини, для чого розроблено було кiлька надчутливих агрегатiв-аурометрiв. Справжньою сенсацi╓ю стало пiдтвердження науково§ гiпотези, що зменшення довжини хвилi в ауро-випромiнюваннi на один нанометр компенсу╓ нестачу десяти пунктiв коефiцi╓нту IQ. Вiдтодi нiхто не ма╓ права закидати студентам престижних вишiв або високодостойникам (котрi посади сво§ успадкували) вiдсутнiсть iнтелекту, якщо наукове дослiдження показу╓ розташування ауро-випромiнювання в синiх, або навiть ультрафiолетових спектрах. Але трапляються навiть серед елiти такi iндивiди, яких не тiшить в цiлком законний спосiб успадковане родинне надбання, а власна тупезнiсть або пригнiчу╓ або принаймнi створю╓ вiдчуття дискомфорту. Саме таким гiдникам душевнi золотарi - зазвичай найдосвiдченiшi i найуспiшнiшi лiкарi iз психологiчною спецiалiзацi╓ю - за гiдну ж оплату, яка за одну годину перевищу╓ десятки профмiнiмумiв, навiюють думки про власну гiднiсть i закономiрнiсть посiдання належного мiсця в суспiльнiй i╓рархi§. На нижчих суспiльних поверхах (де навiть на замiрювання ауро-лямбди не в усiх вистачить грошей - §§ там визначають наогляд) проблеми комплексiв низькодостойникiв розв"язують вiдповiдно ворожки, шамани й провидицi, i, хоча дипломованi знавцi людських душ мають останнiх за шарлатанiв, функцi§ всi золотрi виконують тотожнi: позбавляють багатих нiкчем зайвих грошей i примушують пишатися сво╓ю ж мiзернiстю.

Трохи пiдрiзало крильця демократичнiй стабiльностi необхiднiсть сплачувати за сировину повну цiну, оскiльки рiк, на який справедливцi домовилися про знижку, напрочуд швидко скiнчився, а цiни - як на споживчi товари, так i виробникiв - попри передвиборчi сподiвання тодiшнiх можновладцiв, зростали, хоча i не галопуючими темпами, проте впевнено. Але тут уряд стабiлiстiв спромiгся на те, що дотепер вважа╓ найбiльшим власним успiхом: сутт╓во§ знижки цiни в обмiн на таку дрiбничку, що §§ навiть полiтичною поступкою називати не варто. Вище керiвництво iмперi§ погодилося знизити цiну на смiття всiх видiв, що постачалося на острiв вдвiчi на перiод в десять рокiв, у випадку, якщо мiнiстерство освiти формально незалежно§ держави на законодавчому рiвнi прийме за основний шаблон вивчення вiтчизняно§ iсторi§ методологiчний посiбник, виданий в Логадо за редакцi§ iмперських iсторiографiв - той самий зручник, що я його вивчав паралельно iз документами, якi висвiтлювали реальнi подi§ останнiх трьохсот рокiв. Бiльш того, ла╜гнезьке мiнiстерство освiти домоглося, щоб цей зручник i удруковано було в столицi iмперi§ - бiльше намагаючись перестрахуватися, щоб помилки граматичнi не перетворилися при ретельнiшому розглядi на полiтичнi закиди, - але це також був зиск для кошторису меншовартiсно§ держави, яка позбавлялася полiграфiчних витрат. Те, що шовiнiсти вiд iсторi§ у цьому виданнi називали упокорений нарiд братами сво§ми меншими, за словами мiнiстра освiти не несло нiяко§ образи, оскiльки, цитую " якби ницi мо§ спiввiтчизники знали, яку нiжнiсть випромiню╓ Сонцесяйний iмператор, спiлкуючись, наприклад, iз сво§ми собаками, я впевнений, що переважна бiльшiсть острiв"ян забажала б тако§ звiрячо§ долi". Ще один захiд iмперi§ не мiг не вразити монаршою щедрiстю. Тi пiдручники з iсторi§, що §х було видруковано за часiв Першого Президента, протягом року скуповувалися вiдрядженими задля цього унтер-офiцерами та╓мно§ полiцi§ та §хнiми пiдгебованими спiвпрацiвниками у навчальних закладiв, бiблiотек та фiзичних осiб за живу готiвку - повновiснi не девальвованi барлi або американськi долари( на вибiр), те ще не за залишковою або оцiночною вартiстю, а за цiною, що вдвiчi перевищували первiсну вартiсть моднього на тi часи глянцевого видання каталогiв витворiв мистецтва або вершин свiтово§ моди (за бажанням можна було обмiняти один старий пiдручник на два глянцi iз стрункими дiвулями, одягненими в усе гламурне та еротичне або дюжину яскравих з тими самими дiвицями постерiв на стiнку). Отримавши такий без перебiльшення царський дар, велика кiлькiсть ла╜╜нежцiв на деякий час спромоглися вiдчути себе не просто холопами, а навiть щасливими холуями Сонцесяйного монарха.

Легко пояснити i вiдсутнiсть в кра§нi Збройних сил - адже на §§ суверенiтет, виконуючи умови Великого договору про невтручання, а також через економiчну недоцiльнiсть в сучасному свiтi мати рабiв, навiть дуже покiрливих, не зазiхне жодна кра§на свiту, окрiм, можливо, колишньо§ метрополi§. Але у випадку здiйснення останньою агресi§, все ла╜╜незьке вiйсько в першi ж години бойових дiй радо здалося б у полон, оскiльки нема╓ сенсу захищати державу, незалежнiсть яко§ абсолютна i переважна бiльшiсть населення вважа╓ прикрою iсторичною помилкою.

Виборче законодавство дуже швидко було пiдрехтовано таким чином, щоб прямi вибори не могли вибити ╜рунту з пiд нiг правлячо§ партi§, пiсля цього головнi "грошовi мiшки" iз справедливо§ партi§ хутко перебiгли до стабiлiстiв. Завелике скопичення у владнiй силi впливових людей iз рiзними дiловими iнтересами наштовхувало на внутрiшн╓партiйне розмежування: склалися двi великi неантагонiстичнi групи. Так званi цiлувальники стверджували, що швидке зближення iз iмперi╓ю наблизить входження блудного острова до §§ теплого лона i пропонували, щоб хоч якось наблизити блаженну мить возлиття, слiзно благати великого Сонцесяйного iмператора вiдновити процедуру цiлування очiльником острова монарших чобiт. Друга група - так званi реалiсти - розумiли, що самим лише цiлуванням не обiйдеться i вiдверто заявляли, що ладнi лискати кому завгодно i що завгодно, аби працювала i приносила прибутки реальна економiка. Проте обидвi течi§ мирно спiвiснували всерединi правлячо§ партi§, вiдтак все йшло до сталого авторитарного режиму, що безхмарно iснуватиме в кра§нi щонайменше рокiв iз тридцять. Тому без ознайомлення iз документами не для широкого розголосу i знання традицiй зносин компрадорсько§ елiти з метрополi╓ю не можливо було б зрозумiти логiку подальших дiй партi§ влади, як важко бува╓ зрозумiти картяра, який, маючи на руках вiсiм карт однi╓§ мастi гра╓ мiзера.

Всi iсторiографи намагаються розпочати описання подальшого нестiйкого для стабiлiстiв перiоду iз необ╜рунтованих полiтичних репресiй, застосованих владною партi╓ю до сво§х найзапеклiших опонентiв - справедливцiв. При цьому нiхто не спромiгся дати адекватне пояснення, навiщо партi§ влади це здалося, оскiльки, як я вже зазначав, ресурс - фiнансовий, iнформацiйний та адмiнiстративний - поволi перетiкав до владно§ полiтично§ сили, хоча партiйнi функцiонери про всяк випадок не квапилися викидати другий партiйний квиток на смiтник. Всi iсторiографи ново§ доби, напевно, не мали допуску до ознайомлення iз документами, що доступнi були менi. Тому розпочну iз тих подiй, якi передували початку полiтичних переслiдувань опозицiонерiв щонайменше на пiвроку. Я, як личить тому дослiдниковi, що себе поважа╓, не користуватимусь переповiдями газетярських та свiтських плiток, а спиратимусь виключно на прочитанi мною особисто паперовi документи. Уривок одного з них я наведу шанованому читачевi, але наперед поясню його походження i причину перебування в архiвi.

Невдовзi пiсля дня проголошення незалежностi ла╜╜незько§ держави за iнiцiативи першого Президента кра§ни в структурi мiнiстерства державно§ безпеки були заснованi департаменти розвiдки та контррозвiдки. Не маючи достатнього фiнансування, першi роки цi два вiдомства трималися лишень на завзяттi фанатiв незалежництва, якi, нiде правди дiти, були поганими професiоналами у нишпорницькiй справi, хоча дуже швидко вчилися i декiлька провокацiй - найчастiше з боку агресивно ностальгуючих за старими часами, накручених iмперською пропагандою, - змогли упередити. Пiсля холуйського референдуму, здавалося б, необхiднiсть у спецслужбах пощезла, i можна було покладатися в усьому на Та╓мну полiцiю старшого брата. Але завбачливi справедливцi, як потiм i стабiлiсти, не тiльки не розпустили спецiалiзованi пiдроздiли, а навпаки почали §х щедро фiнансувати i виховувати новi кадри, використовуючи безцiнний досвiд пiдгебованих спiввiтчизникiв. Не слiд вважати, що цi вiдомства були налаштованi проти колишньо§ метрополi§, яку верхiвка правлячо§ партi§, як i §§ електорат, любила понад усе на свiтi. Та iнодi навiть ницому холоповi не завадить знати про панськi вподобання в §жi, мистецтвi, полiтичнi та релiгiйнi прихильностi, вади паничiв i панських утриманок, в рештi решт деколи дуже корисно знати стать панського сексуального партнера. I все це не для того, щоб, боронь боже, якось скривдити любого хазя§на, а тiльки задля його ж втiхи. Крiм того професiйних шпигунiв можна використовувати i як знаряддя боротьби i з конкурентами бiзнесовими та полiтичними. Вiдтак тi вiдомостi про iмперських посадовцiв, якi вдавалося зiбрати, потрапляли на розгляд спецiального аналiтичного вiддiлу, а звiдти пiсля подання по командi висновкiв аналiтикiв пiдроздiлу, маркованi грифом "Та╓мно" вiдправлялися до спецiального архiву мiнiстерства Державно§ безпеки. Допуск до працi iз цими документами, хоча i не з усiма, я мав завдяки впливовостi мого провiдника i товариша. Той текст, що мною буде зацитований, ╓ уривком з листа керiвника Департаменту iз питань Склеювання iмперi§( саме так пiсля реорганiзацi§ став називатися iдеологiчний пiдвiддiл) до iмператорського представника на островi, якого офiцiйний Логадо дотепер принципово не ймену╓ послом, i був реакцi╓ю на доповiдну записку молодшого офiцера Та╓мно§ полiцi§ в чинi пiдпрапорщика по вертикалi свого вiдомства. Цей чиновник, маючи ще сержантське звання, був перед демократичними виборами куратором справедливсько§ партi§, пiсля встановлення ж стабiльностi, так само, як i його колега, який скеровував дi§ партi§ натепер правлячо§, був пiдвищений по службi iз присво╓нням чергового во§нського звання i iмператорсько§ вiдзнаки. Та╓мна полiцiя iмперii§ не розрiзняла як опонентiв - учасникiв полiтичного процесу на островi, так i §хнiх наставникiв. З боку ж верхiвки партi§ влади спецслужбовець вiдчув, мабуть , зверхн╓ i зневажливе ставлення до себе, що i задокументував, скаржачись на неповагу з боку керманичiв меншовартiсно§, на його думку, народностi до представника не просто нацi§ в iмперi§ титульно§, а ще спiвпрацiвника найпотужнiшо§ в свiтi спецслужби. Реагуючи на такий донос, Склеювальний департамент вiдписував наступне:

"... Неприпустимо терпiти з боку тi╓§ купки ницих iстот, яка з нашою допомогою посiла сво§ владнi крiсла неповагу до офiцера Та╓мно§ його Сонцесяйностi полiцi§, яка проявлялася в недотриманнi рабсько§ покiрностi з боку означених людцiв i численних образ честi та гiдностi нашого славного посадовця. За давнiми i усталеними традицiями нашо§ iмперi§ будь-який службовець титульно§ нацi§ завжди буде для логадiйського керiвництва iстотою вищою, нiж надiлений навiть необмеженою владою тубiлець. Протягом столiть губернатори-розпорядники цього занедбаного острова носили офiцерськi чини тiльки iз милостi найвеличнiшого iз володарiв, втiм цiннiсть життя навiть очiльника автономi§ на кiлька порядкiв нижча за життя нашого спiвгромадянина, вiдповiдно до цi╓§ презумпцi§ йому i його почту належить поводитися. Те, що губернатор натепер прозива╓ться президентом - то ╓ лише поверхневе, по сутi вiн залиша╓ться таким саме ницим холопом, якими були протягом столiть його попередники. Бруднi натяки, що §х наш офiцер не мiг не почути, нiбито керована ним полiтична команда обкалялася була на виборах, кидають тiнi сумнiву на професiйнiсть i самого нашого спiвробiтника. Адже всiм вiдомо, що представники поважного iмперського вiдомства не змагалися одне з одним, а лише виконували мiсiю нагляду за тими двома групами людей, що перебування будь-яко§ з них при владi влаштовувало як наш департамент, так i все iмперське керiвництво, той же факт, що спецслужбовцi закладалися мiж собою на кожну з цих двох партiй нiби на учасникiв тараканячих перегонiв - то лишень для того, щоб не занудитися пiд час виконання важких службових обов"язкiв. Наш достойник також отримав вiдповiдь на запропонованi ним рекомендацi§ промислового вiддiлу мiнiстерства експорту, що, мовляв питання про обсяги постачання сировини уряд ла╜╜незький вирiшуватиме лише з урядовцями iмперськими, яких тубiльцi насмiлилися назвати сво§ми колегами, розподiл же мiж промисловими зонами рiзного ╜атунку сировини вони стали вважати виключно внутрiшньою справою §хньо§ так звано§ кра§ни. Це при тому, що завелика кiлькiсть пiдгебованого люду, сподiваючись на iмперський вплив, очiку╓ саме на сво§х пiдпри╓мствах найприбутковiшi шматки смiтт╓вого пирога. Ще наш офiцер розчув цинiчнi зауваження з боку представникiв челядi, яких острiв"яни пихато називають урядовцями, щодо його манiри сидiти за столом, поклавши на нього ноги. Те, що службовець з"явився на урочистий прийом без запрошення i пiд впливом прийнято§ ним велико§ кiлькостi алкоголю, не повинно було нiяким чином обходити автохтонiв, оскiльки вони за самим визначенням не мають права обговорювати моральнi якостi представникiв нацi§, порiвняно iз ними вищо§. жваве слиновидiлення пiд час поглинання §жi свiдчить всього лише про здоровий апетит службовця, а той факт, що цей достойник заснув на кiлька хвилин обличчям у м"ясному салатi - про надзвичайну його працьовитiсть i втомленiсть вiд сумлiнно§ роботи на благо батькiвщини i не ╓ приводом для глузування i недоречних жартiв. Трохи виправдову╓ ницих рабiв наших те, що вони сумлiнно повернули загубленi офiцером ключi вiд сейфа iз та╓мною документацi╓ю, якi той випадково впустив пiд час спроб танцювати. Нарештi всi попередньо описанi витiвки мiсцевому керiвництву можна було б i пробачити, але у вiдповiдь на чергове напучування офiцер iмператорсько§ та╓мно§ служби почув речi справдi жахливi - що, мовляв в свiтi не однiсiнька ╓ iмперiя, i що ╓ кра§ни, якi, нещодавно отримавши незалежнiсть, вже ╓ членами органiзацi§ по╓днаних нацiй. Вiд згадування цi╓§ злочинно§ структури, яка заважа╓ великим державам втiлювати великi ж задуми, наш сумлiнний офiцер навiть спромiгся трохи протверезiти, що взагалi на нього не схоже, i пiсля цього вже просто не мав права не доповiсти про злочиннi намiри новоспеченого острiвного керiвництва, якi не поступаються неподобствам, що §х намагався нав"язувати недолугим розумом тубiльцям так званий перший Президент - це можливiсть виходу з-пiд iмперського контролю i злягання iз так званою свiтовою спiльнотою, яка останнi столiття те тiльки й робила, що намагалася встромити палицi в колеса мiцно§ iмперсько§ машинерi§. На пiдставi викладених фактiв конче необхiдно якнайшвидше довести командi, яка за нашо§ милостиво§ згоди опинилася при владi на островi, що ця сама влада може бути так само швидко передана iншiй полiтичнiй силi, яка не менше, а де в чому i бiльше влаштову╓ iмперське керiвництво. Iнструкцi§ щодо проведення виховно§ роботи iз невдячним i , сподiваюся, просто телепкуватим гуртом зухвалих вищих автохтонiв передаються за звичною схемою, головна умова залиша╓ться незмiнною: все, що станеться на островi, робитиметься виключно руками його помешканцiв, роль представника iмперi§ - лише спрямовуюча, нiякого керiвництва, тим бiльше наразi при владi ми ма╓мо чоловiка не дуже розумного, а в верхiвцi його партi§ пiдгебованих, на щастя, не менше, нiж у проводi партi§ натепер опозицiйно§. Ми впевненi, що все, що б не сталося на цiй збутiй богами дiлянцi суходолу, вiдбудеться на зиск великiй iмперi§ i особисто Сонцесяйнiй особi..."

Маючи iнформацiю про перебiг наступних подiй легко зробити висновок, що та╓мний департамент молодо§ на тодi держави не спiвпрацював аж занадто щiльно зi службою охорони президента, iнакше невдовзi не стався б неадекватний вiдхил в поведiнцi очiльника держави. Чолов"яга то був кремезно§ статури, в фiзичнiй силi його не було жодних сумнiвiв пiсля того, як вiн, незадоволений доповiддю вищих сановникiв, губернаторовi однi╓§ з периферiй так зацiдив у вухо, що воно назавжди оглухло, столичному же бургомiстровi iншого разу одним хуком вибив два переднi зуби. У цього смiливця були всього лише три непоборнi страхи: немилiсть Сонцесяйного iмператора, заколот проти нього вищих сановникiв i некерована лють народних мас. На очiльника острова Ла╜╜не╜╜ всi цi три бiди могли напасти лише одночасно: дiйсно, нiхто iз наближених не ризикне пiти на фiзичну лiквiдацiю очiльника натепер формально незалежно§ держави, не узгодивши питання iз Та╓мною iмперською полiцi╓ю. Так само i великi гурти населення спроможнi були вийти бунтуватися виключно пiд орудою сво§х провiдникiв iз числа вищих та привладнених, останнi ж без узгодження iз логадiйським керiвництвом теж не наважаться так ризикувати. Але саме останнього керманич усвiдомлювати категорично не бажав, щиро вважаючи, що iз зiбраннями людських натовпiв впора╓ться самотужки. До того ж певнi особи iз числа тих, яким найбiльше йняв вiри високодостойник, щодня наставляли його поквапитися вжити заходiв, а оскiльки аналiз внутрiшньополiтично§ ситуацi§ не був його цариною, то пан президент цiлковито довiряв сво§м радникам. Пiдбивали нарiд знизу, звiсна рiч, справедливцi, а точнiше та частина колись владно§ партi§, що наразi на владну верхiвку видертися не спромоглась. Усвiдомлюючи, що законний шлях нагору для них закритий, партiйнi функцiонери пiдбурювали найактивнiшу частину населення до дiй рiшучих, пропонуючи ста тисячам справжнiх патрiотiв новi вакансi§, не повiдомляючи, щоправда, куди подiнуться тi люди, що означенi посади займали ранiше, i хто конкретно i за якими критерiями вiдокремлюватиме справжнiх патрiотiв вiд несправжнiх. Достеменно невiдомо, чи були данi пiдгебованим радникам президента прямi вказiвки, чи може §хнi недолугi мiзки так спотворено бачили ситуацiю i уявляли вихiд iз не§ виключно в посиленнi тиску на представникiв на тодi вже несистемно§ опозицi§, але хвиля арештiв пройшлася по всiх прошарках суспiльства. На островi ще здавна ╓ традицiя не застосовувати для полiтичних опонентiв полiтичнi ж статтi карного кодексу - пiшла вона ще з перших рокiв подолання наслiдкiв збиралiзму, коли певна кiлькiсть репресованих - здебiльшого iз вищих родiв - домоглася виплати грошово§ компенсацi§ за роки позбавлення волi. Тому останнi пiвстолiття острiв мiг похвалятися повною вiдсутнiстю полiтв"язнiв. Незгодних iз режимом або ув"язнювали по кримiнальним статтям, або закривали в палатах божевiльнi чи профiлакторiю для лiкування дуроголiкiв.

Вiднайти кримiнальнi статтi для будь-кого iз представникiв поганi - навiть привладнено§ - не надто важка справа, адже житт╓дiяльнiсть шанованих острiв"ян завжди межу╓ iз порушенням закону. Саме тому замiсть зазiхання на конституцiйний лад або пiдбурювання до встановлення насильницьким шляхом збиралiстського режиму в кра§нi, мiсцевим опозицiонерам закидали здебiльшого нецiльове використання бюджетних коштiв або лобiювання власного бiзнесу - тобто те, що стабiлiсти, перебуваючи при владi, залюбки робили й самi. Що ж до вищого керiвництва справедливського проводу, то тут треба було вигадати щось дiйсно одiозне i лиховiсне. Найперше, що спало б на думку з огляду на здоровий глузд - це розтринькання державних коштiв на купiвлю голосiв виборцiв шляхом роздачi холуйсько§ тисячi. Але iнкримiнувати це було полiтично недоцiльним, бо поновлення роздачi грошово§ милостинi вiталося майже всiм населенням острова незалежно вiд полiтичних вподобань. Тому заходилися шукати склад злочину у контрактах на постачання сировини для переробно§ промисловостi. Процес ускладнювався тим, що переважна бiльшiсть тодiшнiх урядовцiв давно вже отаборилася у кабiнетах владних, змiнивши лишень кольори партiйних квиткiв. До того ж окрема стаття кримiнального кодексу( а вiн з iмперських часiв на островi не змiнювався) передбачала бiльш суворе покарання для нижчих чинiв, анiж для тих, хто вiддавав §м накази. В рештi решт з усього складу тодiшньо§ делегацi§ вiднайшли молоденьку дiвулю, в обов"язки яко§ на перемовинах входило тримання платинового пiдносу пiд час пошуку варiантiв альтернативно§ тарифiкацi§. Суть обвинувачення полягала наступному: якби молода особа професiйнiше тримала важливу для кра§ни тацю, то можна було б схилити iмперську сторону все ж таки до виколупування тарифiв iз носу, i це неодмiнно було б вигiднiше для держави-iмпортера, анiж встановлення цiни за принципом "мухи окремо вiд сiченикiв".

Якщо пiдсуднi низово§ та середньо§ ланки отримали сво§ термiни ув"язнення доволi швидко i майже без розголосу, судовий процес на найвищому рiвнi йшов не благополучно для влади iз самого початку. По-перше не вдалося зробити його закритим, а це унеможливлювало в разi настання обставин непередбачуваних пiдштовхнути долю до прикрого випадку iз пiдсудною. Майже одразу дiвиця оголосила голодування, i оскiльки, попри юний вiк, була пухкенька, результати акцi§ протесту на обличчi i тiлi проявилися напрочуд швидко. Влада не могла дозволити, щоб iз пiдсудною сталося щось зле, отже до не§ була приставлена спецiалiзована лiкарська бригада, яка мала напоготовi цiлу дiжку iз поживною речовиною, на той випадок, якщо доведеться застосувати примусове годування. За мiсяць акцi§ протесту панночка схудла на двадцять фунтiв, i приблизно на стiльки ж вiдсоткiв погладшав рейтинг представлено§ нею опозицiйно§ партi§. Поводилася в залi суду вона зухвало, особливо пiсля того, як скинула зайву вагу, на кожне питання суддi вiдповiдала пропозицi╓ю "поцiлувати §§ у пружнiй худорлявий задок" i навiть кiлька разiв задирала спiдницю, щоб повихвалятися сво§м надбанням. Спостерiгаючи таке, суддя, чоловiк лiтнiй i поважний, отримав нервовий тiк. Чим далi просувався процес, тим бiльше хибила влада, яка не могла вже його й припинити, i тим бiльшу популярнiсть набувала пiдсудна. Мiсцевi пасiонарно налаштованi пiдлiтки навiть почали використовувати зарисовки iз судово§ зали для рукоблудства замiсть засмальцьованих фотокарток цицястих порнозiрок. Прихильники справедливцiв вiдписують це виключно на силу волi само§ жiнки, i, нiде правди дiти, ця молода на тодi панночка виявила себе не за сво╓ю статтю мужньо. Iсну╓, щоправда, версiя, що пiдписанням наперед невигiдних для кра§ни контрактiв справедливцi ще тодi забезпечували собi полiтичне майбуття, домовившись водночас про пiдтримку з боку iмперi§ §хньо§ партi§ у випадку настання скрутних часiв разi - саме тому окремi перiодичнi видання певно§ полiтично§ орi╓нтацi§ не були на островi закритi.

Отримавши належний за кримiнальною статтею термiн, молодка не стала рюмсати, а використала час для продовження с в о ╓ § боротьби. Перебуваючи за ╜ратами, вона спромоглася написати i видати друком книгу-сповiдь "Мо╓ статеве життя в полiтицi", яка стала мало не програмним документом всi╓§ справедливсько§ партi§. Влада i не зглянулась, як сама вилiпила собi монстра-суперника. Голодування як метод полiтично§ боротьби був запропонований справедливським проводом всiм сво§м ув"язненим партiйцям. Щоправда, з приголомшливим успiхом його використовувати вже не вдавалося, бо у випадку панночки то було наче втiлення мрiй самозакоханого пiдлiтка, який, здiйснюючи спробу су§циду, сподiва╓ться, що неодмiнно врятують: пiд наглядом лiкарiв, готових щомитi задля порятунку життя встромити пластикового клiстирного наконечника просто в самiсiньке гузно, голоду╓ться набагато веселiше. Вiдтак цей спосiб боротьби дуже сприя╓ подальшому зльоту в"язнiв обраних i овiяних всезагальним пiклуванням, для представникiв же середньо§ ланки екзотичний метод цей може виявитися навiть шкiдливим, як обрiзання для чоловiкiв-сихемцiв пiсля романтично§ пригоди §хнього панича з Дiною Якiвною. Багато послiдовникiв чарiвно§ опозицiонерки, що намагались §§ мавпувати, вiдмовляючись вiд §жi, отримали загострення хронiчних захворювань, траплялись навiть летальнi випадки, якi, нiде правди дiти, дуже тiшили справедливський провiд: наявнiсть трупiв ╓ приводом оголосити антинародний режим ще й кривавим, а вiдтак дода╓ градусу радикалiзацi§ суспiльства. Що ж до тих ув"язнених, якi перебували в трудових таборах, вiддалених вiд центрiв цивiлiзацi§, то там голодування ╓ звичним явищем, проте спричинене воно зазвичай не полiтичними переконаннями протестувальника, а зависокими потребами очiльника виправного закладу i занизькою його ж зарплатнею.

Попри поневiряння багатьох опозицiйних дiячiв по виправних закладах, накручування люду пересiчного на протизаконнi дi§ тривало, гаслами натовпiв на майданах були заклики збiльшити обсяг рабських вольностей, що пересiчним громадянам надаються. Першими заволали тi достойники, що пiд час Екологiчно§ Катастрофи позбулися посад на промзонах, вимагаючи собi вiдшкодування недоплачених ще iмперi╓ю надбавок за шкiдливiсть i водночас моральних збиткiв. Мiсцевi суди, якi завжди стають на бiк ображених гiдникiв, визначили таким вiдставникам грошове утримання щонайменше у десять профмiнiмумув щомiсяця. Вiднайти кошти для невеличко§ групи населення уряд мав змогу, оскiльки переважна бiльшiсть реальних лiквiдаторiв якщо не були розстрiлянi, то вже повмирали вiд набутих важких хвороб. Кошти, за споконвiчною традицi╓ю, залучили, вiдiбравши §х у тих верств убогого населення, яких представники галасувати змоги не мали: були скасованi програми з рекультивацi§ загиджених земель та припинено надання знеболюючих засобiв тим вмираючим вiд онкологiчних хвороб тубiльцям, що небезпечнi райони нiколи не полишали, а також вдвiчi зменшенi посадовi оклади вчителiв сiльських шкiл. Але така вибiркова роздача дармовщини спровокувала спалахи громадянсько§ активностi по всiй кра§нi - галасувати почали всi, хто лишень був спроможний, неначе купа пташенят зозулi iз гнiзда дрiбненько§ пташки, хоча навiть самi мiтингувальники розумiли, що i десять державних бюджетiв не перекриють всiх §хнiх убогих забаганок. Не отримавши того, до чого прагнули, люди iз навiяною думкою про власну гiднiсть перейшли до дiй бiльш рiшучих, навiть агресивних. У вiддалених периферiях випадки самосуду над тими дрiбними чиновниками, що не були забезпеченi охороною, i розграбування §хнiх осель стали майже нормою, небезпечно було пересуватися навiть вулицями столицi. Революцiйно налаштована молодь вдалася до нового способу боротьби: розмазування власного лайна по стiнах будiвель. Новаторство започаткували тi смiливцi, якi висловлювали в такий спосiб сво╓ ставлення до лiдерiв стабiлiстсько§ партi§, псуючи §хнi портрети, проте, коли зображення вождiв на всезагальний огляд вивiшувати перестали, практика ново§ форми революцiонування не припинилася - адже для багатьох молодикiв то був ╓диний спосiб явити широкому загаловi свiй багатий внутрiшнiй свiт. В проводi партi§ владно§ деякi люди iсторiю власно§ кра§ни знали, а отже чудово розумiли, до чого йдеться. Певна кiлькiсть легкодухих посадовцiв уже вели перемовини з керiвництвом опозицiйно§ на тодi партi§ - як не дивно, це були в переважнiй масi сво§й цiлувальники. Проте ново§ хвилi збиралiзму нiхто не бажав, навiть помiрковане крило справедливцiв всезагального суспiльного протистояння побоювались,тому бiльшiсть реалiстiв схилялася на пропозицiю звернутися до iмперського керiвництва за допомогою у залагодженнi внутрiшнього роздраю, хай би там що Логадо не вимагало на обмiн. Звiсна рiч, до само§ столицi iмперi§ нiхто не потикався, цiлком можливо, що на рiвнi вищого полiтичного керiвництва про небезпечну внутрiшню ситуацiю в неоколонi§ не було вiдомо. Всi питання вирiшувалися в Трiлдогдрiбському iмперському представництвi, тобто на рiвнi старших офiцерiв Та╓мно§ полiцi§ та вiдрядженого iз Логадо заступника керiвника Склеювального департаменту. Вимоги бельнiбарбiйського та╓много офiцерства були наступними: смiтт╓переробна галузь повинна формально залишатися у власностi економiчних суб"╓ктiв - резидентiв самостiйно§ держави, вiдтак i вся вiдповiдальнiсть, в тому числi матерiальна, у випадку настання нових екологiчних катастроф покладалася на ла╜╜незьку сторону. Втiм з органiзованою при представництвi iмператора спецiальною Надзвичайною Смiтт╓вою Комiсi╓ю рiшення по розподiлу сировини для переробки а також кадровi питання повиннi неодмiнно узгоджуватися. Означена комiсiя ма╓ право вето на всi рiшення ла╜╜незького уряду, проте в офiцiйнiй документацi§ це нiяк не занотову╓ться, в разi отримання звiстки про ветування урядового акту, виконавчий орган повинен термiново зiбратися i скасувати сво╓ ж рiшення. Головною ж метою створення Комiсi§ ╓ узгодження смiтт╓вих потокiв всереденi формально суверенно§ кра§ни. Не треба бути аж занадто обiзнаним у смiтт╓переробному бiзнесi, щоб усвiдомити, що переробка навiть приблизно однорiдно§ сировини може бути рентабельнiшою чи збитковiшою залежно вiд того, хто i як розподiля╓ потоки.

Загальновiдомо, що тi чи iншi очiльники промзон свого часу були пiдгебованi рiзними офiцерами Та╓мно§ полiцi§, а вiдтак стали ланками в рiзних фiнансових ланцюжках, корiння яких уходили до Логадiйських високих кабiнетiв. Промисловi вiдходи тривалий час постачалися певними пiдпри╓мствами одним i тим самим промзонам. Нiчого дивного не було в тому, що протягом рокiв склалися внутрiшньо корпоративнi бiзнесовi групи, що §х в свiтi зовнiшньому назвали б злочинними угрупованнями, якi спецiалiзувалися на зловживаннях iз промисловою сировиною: сортнiсть вiдходiв занижувалася, i замiсть, наприклад, обрiзкiв мiдного чи алюмiнi╓вого проводу, якi потребували випалювання i переплавки, вивозилися iнколи цiлi зливки напiвблагородних металiв. Траплялися також випадки, коли промисловi вiдходи взагалi не виходили за терени континенту, а бувало так, що i заводу вони не полишали, при цьому кошти для проплати операцiй регулярно надходили як iз республiканського, так i з iмперського бюджетiв. I подiбнi оборудки здiйснювались при переробцi майже всiх видiв вiдходiв. Всi цi бiзнесовi витiвки можливi лише в тому випадку, коли ланцюжок однодумцiв вздовж шляху сировини, включно iз працiвниками щойно створено§ митницi, спаяний тривалими стосунками i однi╓ю метою - отриманням надприбуткiв. Iмперському керiвництву не обов"язково було знати, що ко§ться на його пiдпри╓мствах, адже зведений бюджет iмперi§ завдяки алмазовим вливанням нiколи остаточно не порожнiв. Цiна, що §§ сплачувала молода держава за отримане смiття, вiдображала тiльки фiнансовi iнтереси всi╓§ iмперi§, проте дрiбнiшi суб"╓кти цих вiдносин - резиденти Бельнiбарбi - могли зазнати сутт╓вих втрат наперед запланованих доходiв. Тепер легко зрозумiти, чому розподiл смiтт╓вих потокiв всерединi ла╜╜незько§ держави не був справою виключно суверенною: тi новi багатi§, що на островi хотiли дати лад переробнiй промисловостi, легко могли розiрвати крихкi тенета економiчних зв"язкiв, якi встановлювалися i пiдтримувалися десятилiттями. Саме тому i кадровi питання, включно iз призначенням митникiв з обидвох сторiн, вiддано було на розсуд щойно створено§ Комiсi§. Згодом вiд митницi взагалi вiдмовилися, що дало можливiсть ла╜╜незьким квазiнацiональним корпорацiям збiльшити сво§ прибутки на тридцять вiдсоткiв. Очiльником Надзвичайно§ Смiтт╓во§ Комiсi§ призначено було того самого офiцера, який колись на урочистому заходi налигався був до такого стану, що загубив ключа вiд секретного сейфу. Що ж до гарантiй з боку керманичiв острова, то партiя влади мала по-перше звiльнити з-пiд арешту ту саму дiвицю, що §§ вже давно було обрано лiдеркою опозицiйно§ сили, i на наступних парламентських виборах забезпечити Партi§ Майданно§ Справедливостi не тiльки гарантоване проходження до законодавчого органу, а ще й таку кiлькiсть депутатських мандатiв, що в перекладi мовою бiзнесу вiдповiдало б "блокуючому пакету акцiй". Це дасть метрополi§ можливiсть будь яко§ митi здiйснити певнi, нехай i не такi легiтимнi, проте для двох головних партiй доленоснi зсуви, а саме помiняти мило на шило, не втягуючи до з"ясування мiжпартiйних стосункiв нiкому не потрiбнi народнi маси. Те, що справедливцi повсякчас погрожували нацiоналiзувати все, що в злочинний спосiб перейшло до приватно§ власностi без §хньо§ участi (а на приватизацiю найприбутковiших пiдпри╓мств переробно§ промисловостi апологети §хньо§ партi§ не встигли), бельнiбарбiйську сторону не турбувало, скорiше заспокоювало, оскiльки завжди легше тиснути на слабку державу, нiж на потужнi фiнансово-промисловi групи.. Таким чином, iмперiя триматиме провладну партiю за горло, а можливо, за ще тендiтнiшi органи, завжди маючи напоготовi згiдного на все заради отримання влади дублера. Зi свого боку, Комiсiя, виступаючи вiд iменi всi╓§ Та╓мно§ полiцi§, гаранту╓, що всi пiдгебованi члени партi§ опозицiйно§(а §х дотепер ╓ достобiса, i вплив §хнiй майже безмежний, коли йдеться про дi§ деструктивнi) отримають чiтку вказiвку натовп у з"ясуваннях полiтичних стосункiв не використовувати. Пiсля парафування угоди численнi гурти виборювачiв рабських вольностей дiйсно здимiли з майданiв так саме хутко, як i з"явились. Окремим пунктом договору стало повне табуювання теми виходу колишньо§ колонi§ iз тi╓§ сфери полiтичного впливу, яка географiчно обмежена магнiтними лiнiями великого шатра. Останн╓ положення, треба наголосити, захищало як iнтереси велико§ iмперi§, що категорично не хотiла втрачати територiю iз завеликою кiлькiстю потенцiйних рабiв, так i iншо§, на погляд полiтичних необiзнанцiв, бiльш цивiлiзовано§ iмперi§, яка на зльотi постiндустрiально§ ери так само категорично не бажала до себе нових рабiв приймати, хоча на широкий загал видавала гасла прямо протилежнi, закликаючи всi народи до демократичного раю.

Остаточне замирення мiж метрополi╓ю i колонi╓ю символiзував трiумфальний вихiд iз виправного закладу головно§ опозицiонерки i запроторення на тимчасово порожн╓ святе мiсце на нарах того самого суддi, який виносив §й вирок iз зобов"язанням вiдбути визначений ним самим термiн. Через такий юридичний колапс у служителя Фемiди окрiм нервового тику розвинулося ще нервове потiння i тремтiння кiнцiвок. Поволi стали iз буцегарень виповзати на свiт божий iншi справедливцi. Така стрiмка змiна долi ув"язнених опозицiонерiв народила ще одну традицiю, яка вiдрiзня╓ острiв"ян вiд мешканцiв свiту зовнiшнього i iсну╓ дотепер. В мiсцях позбавлення волi авторитетнi посидiльцi не дозволять нiяким чином скривдити того опозицiонера, що потрапив був за ╜рати. Адже доля полiтика може бути такою самою мiнливою, як серце примхливо§ красунi, i той, кого на сьогоднi вважають логером, наступного дня може злетiти на такi висоти, якi не надто потужний мозок низькодостойного крисуванця навiть осягнути не в змозi. Звiсно, потрафляючи полiтичному в"язневi, кожна ница iстота iз числа авторитетiв конкретного виправного закладу потайки сподiва╓ться, що стане невдовзi причiпайлом саме цього висуванця, тiльки-но маятник кар"╓ри останнього почне злiтати вгору. Але то в переважнiй бiльшостi лише мрi§, а от зневаги до себе вiдроджений з попелу висуванець полiтичний сво§м кримiнальним колегам не подару╓ нiзащо, за смерть же свого представника неодмiнно помститься клан або полiтична партiя. Певна рiч, нема╓ правил без виняткiв, i в мiсцях позбавлення волi подеколи трапляються нещаснi випадки i з полiтичними, але всi такi ситуацi§ зазвичай не ╓ спонтанними, а заздалегiдь погоджуються iз центральним або периферiйним проводом тi╓§ партi§, яку сiромаха представля╓. Загалом же для ув"язнених полiтикiв дозволя╓ться створювати всi умови достойного перебування в неволi - звiсна рiч, §хнiм власним, або партiйним коштом. В спецiалiзованiй камерах можуть бути встановленi кондицiонер, душ, гаряча вода, плазмовий телевiзор, холодильник, ортопедичнi матраци на лiжку, навiть, за умов наявностi технiчно§ можливостi, джакузi, - вiдтак для платоспроможних народних захисникiв за ╜ратами створенi умови комфортнiшi, нiж для дев"яноста вiдсоткiв §хнiх спiввiтчизникiв на волi.

Наступнi вибори до парламенту на тодi вже давно незалежно§ держави вiдбулися без несподiванок - обидвi провiднi партi§ отримали наперед обумовлений вiдсоток голосiв i вiдповiдну кiлькiсть депутатських мандатiв. Партiя правляча була приведена до спiльного знаменника генiальним рiшенням проводу: всi цiлувальники тепер ╓ партiйними iдеологами i призначенцями на представницькi посади, реалiсти ж отримали на вiдкуп управлiння економiкою кра§ни. Крiм того, щоб розвiяти сум пересiчного виборця, до законодавчого органу було проведено ще кiлька диванних партiй, зокрема задля екзотики комунiстична, члени фракцi§ яко§ одразу урочисто заприсягнулися, перебуваючи формально в опозицi§, реально бути безкоштовним додатком до будь-яко§ владно§ партi§, окрiм партiй нацiоналiстичного спрямування. Цiкаво, що нацiоналiзм вiдтодi i дотепер на островi Ла╜╜не╜╜ у великому занепадi, хоча тих нацiоналiстiв, якi публiчно зрiкаються злочинних намiрiв скасувати рабськi вольностi для знедоленого привладненого люду, а навпаки заприсягаються ╜рунтувати свою дiяльнiсть виключно на пропагандi нацiональних танцiв, одягу та зачiсок, радо приймають пiд сво§ знамена справедливцi. Ставши партi╓ю парламентською, останнi, хоча i не вiдмовилися остаточно вiд iде§ наведення ладу залiзною рукою справедливостi, використовуючи найкращий досвiд часiв збиралiзму, але погодилися на компромiс - вiдкласти цей процес на неозначений термiн.

Треба наголосити, що внутрiшня криза розвiялась не сама собою, а виключно через сумлiнну спiвпрацю на благо батькiвщини i виконання достойниками сво§х обiцянок, даних iншим гiдним людям. Цей кодекс лицарсько§ честi протягом вiкiв був запорукою того, що вищi мiж собою домовляються чемно i без зайвого насильства, а вiд цього i поганi було на краще - оскiльки будь-яка вiйна - троянд чи кланiв - завжди найважчим тягарем ляга╓ на плечi саме люду пересiчного. За цю шляхетнiсть протягом столiть в усiх закуточках свiту погань благословляла i боготворила сво§х рабовласникiв, пробачаючи §м ставлення до себе, як до iстот нижчого ╜атунку. Все це могла б докорiнно змiнити вiдмова люду посполитого вiд рабсько§ залежностi в оновлених §§ формах, але за результатами холуйського референдуму нарiд ла╜╜незький такого бажання не виявив, i нема╓ нiяких пiдстав вважати, що за останнi десятилiття його(народу) намiри щодо власного майбуття змiнилися. Саме тому пересiчному виборцевi на островi байдуже, хто i куди направлятиме гурти покiрливих тубiльцiв - буде це панство мiсцеве чи то верхiвка iмперi§ i яко§ саме iмперi§. Цiлком вiрогiдний i такий варiант розвитку подiй: одна iмперiя, обтяжена надмiрною кiлькiстю людського баласту, спроможеться перепродати острiв разом iз населенням iншiй - в такому випадку умови перепродажу i цiна угоди не повиннi обходити електоральнi згуртування, оскiльки проголосувавши за збереження рабських вольностей, формою свого iснування вони обрали такий усталений тисячолiттями суспiльний лад, за якого кожен iндивiд суб"╓ктностi не ма╓, а ╓ лишень одиницею живого товару. Водночас надання рабських вольностей мешканцям острова не повинно припинятися анi на хвилину - це так саме необхiдно, як вкидання корму в ясла - кожен вправний ╜азда вам це пiдтвердить. Людський матерiал вiдрiзня╓ться вiд худоби присутнiстю сiро§ речовини в мiзках i здатнiстю, реми╜аючи, мiркувати про правомiрнiсть, законнiсть та справедливiсть розподiлу того, що вкидають у годiвничку. Необiзнанiсть виборця пересiчного в юридичних та економiчних хащах народжу╓ попит на тих гiдникiв, якi б способи розподiлу благ описували зрозумiлою мовою - саме задля цi╓§ мети i створюються за нинiшнiх умов полiтичнi партi§. Наявнiсть в кра§нi принаймнi двох полiтичних сил нада╓ можливiсть кожному виборцю уявити себе суб"╓ктом полiтичного процесу, а неантагонiстичнiсть iдеологiй цих партiй (або взагалi вiдсутнiсть iдеологiчних засад) ╓ запорукою по-перше того, що, попри розбiжностi формального плану, спадковiсть влади буде збережено, по-друге кожна електоральна одиниця за будь-якого результату полiтичних змагань багато не втратить i так само багато не здобуде. Домiнування у обидвох провiдних силах представникiв великого капiталу, а також полегшений перехiд означених достойникiв iз однi╓§ партi§ до iншо§ нiвелю╓ полiтичнi коливання на горi цi╓§ пiрамiди i в разi настання таких струсiв амортизу╓ процеси так, що низи майже нiчого не вiдчувають, окрiм збiльшення економiчного тиску, до чого §м не звикати. Натепер, якби до влади прийшла партiя опозицiйна, все, що вона спромоглась би зробити - змiнити риторику, i, замiсть вереску про збiльшення бюджетних видаткiв на фiнансування рабських вольностей, почала б закручувати гайки i латати державнi кишенi, що наразi робить партiя владна, розтринькуючи грошенята лише напередоднi виборiв. Проникливий читач може одразу дiйти тi╓§ зверхньо§ думку, що двопартiйна система на островi один в один мавпу╓ аналогiчне полiтичне утворення, яке був описав мiй великий попередник за триста рокiв до мене, а саме полiтичну систему кра§ни лiлiпутiв, та не можу не вказати на сутт╓ву рiзницю. Гуллiверовi партi§ роздiляв один формальний, хоча для обидвох сторiн принциповий нарiжний камiнь - погляд на проблему ви§дання яйця. Провiднi партi§ мо§х острiв"ян теж мають свiй тупий та гострий кiнець - це для кожно§ полiтично§ сили прiзвище §хнього лiдера, що саме воно, на думку §хнiх проводiв, повинно бути увiнчано титулом "Президент Республiки". Як прадавнiх партiйцiв ╓днало те, що всi вони були лiлiпутами, так партi§ на мо╓му островi по╓дну╓ житт╓ве кредо §хнього виборця: у обидвох сил електоратом ╓ хохлос. Щоправда, за стабiлiстiв голосу╓ переважно хохлос вiрнопокiрний, а за справедливцiв - хохлос кухонно-демократичний, та в усьому iншому люди з бюлетенями з обох сторiн урново§ барикади майже не рiзняться. Попри жваву риторику, цi двi полiтичнi сили ╓ породженням одного начала i одне без одного не можуть iснувати. ╥хн╓ об"╓днання дало б §м силу надлюдську i владу абсолютну, проте саме тут i поста╓ перед партiйними проводами дилема ви§дання яйця в §§ теперiшньому втiленнi: адже достеменно вiдомо, що всi дуумвiрати в iсторi§ людства закiнчувалися зле принаймнi для однi╓§ зi сторiн, вiдтак для кожного лiдера краще мати запеклого ворога в iншому станi, нiж поряд себе. Вiдмiннiсть мiж полiтичними системами, що §х роздiляють три столiття, в тому, що за часiв сера Лемюеля партi§ гуртувалися навколо влади абсолютистсько§, тепер же цю двiйню народив i виплекав люд пересiчний, привiвши §х до влади на вiльних виборах. Але ще симптоматичнiшим ╓ те, що мiсцевий хохлос не лише знайшов вiдображення всiх сво§х заповiтних мрiй i бажань у тiй купi нiсенiтниць, що §§ партiйнi проводи зухвало називають сво╓ю iдеологi╓ю, вiн ще нiяких iнших полiтичних сил не потребу╓. Дiйсно, якщо ╓ партiя покори i на против §й партiя бунту, але не бунту свобiдних людей проти рабства, а рабiв за право бути рабами привiлейованими i отримувати собi бiльшу кiлькiсть вольностей, видряпавшись на соцiальну гору по головах не таких щасливих спiвгромадян - в кра§нi, яка рабством жи╓ та диха╓, можна керувати будь-якими суспiльними процесами, не наражаючи тисячолiтнiй уклад життя на якiсь небезпеки. Об"╓днуються двi мегасили лише на короткий час, коли вiдчувають загрозу усталеному столiттями рабському ладу, виконавши iсторичну мiсiю, швидко розбiгаються по сво§х полiтичних закуточках. Робити це спонука╓ §х ще й iнстинкт самозбереження, оскiльки повне домiнування однi╓§ з цих сил тривалий час несе загрозу §§ iснуванню, як це показали прогнивання i збиралiстського режиму i хохлостабiльностi, наявнiсть же перед собою вiдчутно§ загрози робить владну партiю гнучкiшою, i, як не дивно, бiльш здатною до виживання. Так велика iмперiя, намагаючись задля здiйснення шкурних iнтересiв купки засекреченого офiцер"я та пiдгебовано§ ними ж привладнено§ та вищо§ спiльноти, послабити полiтичну систему неоколонi§, реально §§ пiдсилила, оскiльки витягла назовнi i легалiзувала те, що могло всю систему розiрвати зсередини. Адже, якщо повернутися до часiв внутрiшньополiтичний кризи на островi, то вiдсутнiсть отвору для випускання полiтично§ пари могла призвести до ново§ форми збиралiзму, i хоча iдеологи справедливцiв запевняли, що цього разу режим ма╓ бути добрим i без завеликих людських втрат, навряд вони б могли це гарантувати напевно, оскiльки напади збиралiзму - це пристрасть, а §§ контролювати неможливо. Так дружина-хвойда пiсля чергового викриття кида╓ться в ноги сво╓му рогатому благовiрнику i цiлком щиро запевня╓, що це таке було востанн╓, а пияк самому собi вiрить, коли саме цього дня плану╓ обмежити себе однi╓ю чекушкою оковито§ i лiтром пива.

Всi режими нелюдськi закликають людей до втiлення в життя красивих казочок, якi до того ж балакуни з iдеологiчного проводу так об╜рунтовують купою чисел, формул та красиво складених довгих речень, що мозок людини пересiчно§ дуже швидко втомлюються стежити за логiкою i в рештi решт сприйма╓ все на вiру, чого тiльки i треба вождям. Так у столiттi позаминулому дуже розумний англi╓ць обрахував, як iз десяти шпильок зробити тисячу, не менш розумний ╓врей довiв, що, використовуючи такi метаморфози, можна засипати безкоштовними шпильками цiлий свiт. I поки розумники дискутували навколо вiрогiдностi такого розвитку подiй i вирiшували, куди подiти зайвi булавки, не такi розумнi, але напрочуд пронирливi спритники у рiзних кiнцях свiту допетрали, що нiякi новi шпильки взагалi не потрiбнi, достатньо лише роздати по дюжинi старих кiльком сотням тисяч покидькiв. Тi, вмiло заганяючи цей галантерейний вирiб пiд нiгтi представникам панiвного колись класу, дiзнаються про мiсце знаходження схованок i отримають стiльки золота i коштовностей, скiльки режим потребуватиме, i таке економiчне диво перевершить ефект будь-якого мультиплiкатора. В усiх тих випадках, як i на островi, iдеологи режимiв оголошували зверхнiсть справедливостi над законнiстю, при чому критерi§ само§ цi╓§ категорi§ визначались виключно партiйними iдеологами.

Збиралiзм як iз соцiальним, так i з нацiональним ухилом визрiва╓ виключно в спiльнотах рабських, i, хоча на островi вважа╓ться антонiмом до слова хохлiзм, насправдi з нього почина╓ фазу розвитку i в нього ж, завершуючи житт╓вий цикл, переходить. Недалекоглядними ╓ тi, хто порадить викорiнювати це явище каральними заходами, стверджуючи для прикладу, буцiмто, Веймарська республiка протрималася б набагато довше, якби вiдставний ╓фрейтор просидiв в буцегарнi ще рокiв з п"ятнадцять. Насправдi суспiльна пiдтримка недолюдка ╜рунтувалася зовсiм не на його харизмi чи то язикатостi партiйних iдеологiв. Спричинив уцарення покидькiв в кра§нi трударiв та фiлософiв саме внутрiшнiй процес перманентного запалення розуму, який i видав назовнi таке огидне нагнивання. Адже гасло "Кожному надасться сво╓" вигадали не нiмецькi нацисти. Просто бажання отримати не сво╓, навiть шляхом фiзичного знищення попереднього власника, пiдточу╓, наче хробак, душi та розум багатьох людей, що ╓ представниками рiзних народiв свiту. Це бажання притаманне виключно рабам - в якому б соцiальному статусi вони формально не перебували. А у рабiв за часи iсторi§ людства склалася така невiд"╓мна традицiя - раз на кiлька столiть рiзати панiв наче тих свиней, якщо ж пана для побиття не знайдеться, то можна помститися за сво╓ нице життя першому-лiпшому, хто трапиться поруч. Тривалий час процес цей був спонтанним, що спричиняло рiзнi для панiв неподобства. I лише останнi столiття принесли свiтовi такi напрочуд сво╓часнi режими, за допомогою яких можна було контролювати агресiю натовпу державною машиною, iз яко§ представники елiти колишньо§ майже не виганялися, навiть якщо йшлося про збиралiзм соцiальний. Тих же особистостей, що §х вища каста вважала серед себе зайвими, можна було знищувати на втiху натовпу, окремих представникiв якого потiм i звинуватити у злочинах проти людяностi.

Отже збиралiзм - явище бiльш глибинне, нiж зда╓ться, тому поборювати його самим лише ув"язненням лiдерiв - це все одно, що при нападi згра§ здичавiлих псiв вiдбиватися вiд них дрючком, лишень локалiзуючи проблему. Стосовно, наприклад, гуртiв чотирилапих: якщо викорiнювати зло системно, то починати треба з оподаткування власникiв собак ( оскiльки всi бездомнi тварини ╓ нащадками тварин свiйських, за розплiдненням яких добросердi хазя§ не стежать) такими великими сумами, щоб §х вистачало не тiльки на виплату медичних страховок людям, потерпаючим вiд нападiв зграй, а на фiнансування закладiв для гуманного утримання тих особин, якi все ж таки опинилися на вулицi, а також суворого насамперед фiнансового покарання для тих особин породи людською, якi через захоплююче милування власною добрiстю сво╓часно не стерилiзують тварин, а отримавши небажаний приплiд через тремтiння власно§ ницо§ душi не можуть позбавити iстот життя - тодi цi добрi люди завозять пiдрослих вже цуцикiв у вiддаленi, здебiльшого бiднi, райони i залишають там напризволяще. Цiлком зрозумiло, що тi з тварин, яким вда╓ться пережити добродiйство колишнього господаря i не повиздихати вiд голоду i хвороб, виростають справжнiми звiрами - сильними та безжальними. Щоправда, добрих людей це не обходить, оскiльки мешкають вони зазвичай в набагато благополучнiших районах мiста. Але варто лишень завести мову про збiльшення податкiв на тварин - звiдусiль ста╓ чутно гавкання, скавучання i скиглення правозахисникiв, якi вважають, що §хню особисту любов до живих iстот повиннi неодмiнно фiнансувати сумлiннi платники податкiв. Вiдтак забити серед вулицi скажену, облiзлу, вкриту лишаями суку дрючком то ╓ не лише бузувiрство, а ще й дiяння, яке нiяким чином ситуацiю докорiнно не розрулю╓. Так саме усталення збиралiстського режиму почина╓ться з удавано§ доброти тi╓§ купки достойникiв, що за допомогою демократичних iнструментiв мрiють отримати владу, обiцяючи всiм все i одразу i навiть якусь дещицю в натовп вкидаючи. Поки iснують великi електоральнi групи, якi щиро в такi обiцянки вiрять - ув"язнення потенцiйного фюрера сприятиме лишень коливанню повiтря язиками захисникiв людських прав, що збiльшить популярнiсть недолюдка. До того ж мiсце на чолi партiйного проводу нiколи не захолоне - завжди знайдуться iншi харизматичнi. З огляду на це, припинення полiтичних репресiй стало початком полiтичного закату справедливцiв, хоча §хн╓ перебування якщо не при владi, то дуже близько коло не§, трива╓ дотепер. Iде§ встановлення "збиралiзму з людським обличчям" iдеологи опозицiйно§ партi§ не зреклися i зараз, проте це бiльше розрахунок дiлових прагматикiв, анiж прагнення революцiйних романтикiв, оскiльки привабливу iдею можуть використати полiтичнi суперники вже в сво§й боротьбi. Всi атрибути режиму партiя давно вже ма╓, окрiм одного найголовнiшого - абсолютно§ влади над кра§ною. По виходi з буцегарнi молода на тодi жiнка мiцно вкоренилася на чолi справедливського проводу. Iдеалом в життi вона неодноразово оголошувало свою "велику попередницю" дружину Великого Провiдника красуню Мо, намагаючись повторювати §§ стиль в усьому, включаючи пiдфарбовування в темний колiр корiнцiв свiтлого волосся. Титул "душi та серця нацi§" послiдовницi носити було заборонено не скасованим дотепер законом, але вона i не хотiла задовольнятися ним, вподобавши для себе внутрiшньопартiйне прiзвисько "Велика Провiдниця". Демократичностi та скромностi вона теж набралася вiд геро§нi минулих часiв, i навiть тепер, коли сплинуло не одне десятилiття, намага╓ться за стилем вбрання бути ближче до народу, анiж до розцяцькованих дiаманти ми наче тi ялинки свiтських красунь. ╢дине, на що грошей партiйний провiд не шкоду╓ - на послуги стилiстiв, косметологiв, вiзажистiв, масажистiв а натепер час вiд часу i пластичних хiрургiв - чарiвнi жiнки передпенсiйного вiку добре зрозумiють, як важко без сторонньо§ допомоги пiсля п"ятдесяти рокiв виглядати на розкiшнi сорок дев"ять. Опасистiсть таки наздоганяла цю сильну особистiсть все життя. Всiм вiдомо, що з вiком кожна людина ста╓ перед непростим для тих, хто пильну╓ власну зовнiшнiсть, вибором: мати трохи на вигляд молодше обличчя - тодi не треба нарiкати на погладшання, чи то пильнувати статуру i отримати лице наче печене яблуко. Це стосу╓ться представникiв обох статей, але у жiнок негативнi тенденцi§ ще пiдсилюються гормональною перебудовою органiзму пiд впливом клiмаксу. Знаючи все це вiд iмiджмейкерiв, Велика провiдниця, як жiнка публiчна, тобто публiчна людина жiночо§ статi, цiлком резонно обрала порятунок обличчя за рахунок фiгури. Зйомки для телебачення, здiйсненi лояльними до полiтично§ сили операторами, роблять дива, не показуючи широкому загаловi зайвi кiлограми або фунти, менi ж доволi часто доводилося бачити цю людину зблизька, бо пiд час парламентських зборiв вона, як i бiльшiсть депутатiв, навiть тих, що мають в iсторичному центрi нерухомiсть волiють мешкати в тому самому готелi, де квартирував i я ( апартаменти класу люкс оплачу╓ iз спецiального фонду апарат парламенту) тож огряднiсть при особистiй зустрiчi вона приховати не могла. Проте сильна жiнка ця схожа на велику свою попередницю в дечому бiльш сутт╓вому, анiж зовнiшнiсть. Маючи уроджену залiзну хватку i волю до перемоги(означення "богомолова вдовиця" як нiчию опису╓ саме §§ iндивiдуальнiсть), головна опозицiонерка кра§ни так саме, як колись ла╜╜незька кралечка, прагнула понад усе бути в усьому до чого заходилася першою (а переймання справами полiтичними в такому випадку вимагало отримання абсолютно§ влади над кра§ною), проте стати суб"╓ктом полiтично§ дiяльностi §й все життя щось заважало. Хоча, треба вiддати належне шляхетностi iмперських кураторiв, якi, використавши §§ наче таран в сво╓му намаганнi чинити тиск на уряд стабiлiстiв, саму молодку потiм не лiквiдували фiзично(а в колонiальнiй полiтицi багатьох цивiлiзованих держав це дотепер звичайна практика) навiть не кинули напризволяще - не багато партiй опозицiйних в кра§нах за мiрками зовнiшнього свiту малоцивiлiзованих не змiнюють очiльника протягом десятилiть. Iсну╓ думка, що офiцери Та╓мно§ полiцi§ просто не бажають знищувати один iз найуспiшнiших сво§х прожектiв останнього столiття i милуються тим, створенню чого сприяли, майже не докладаючи зусиль, наче генiальний скульптор мармуровою глибою, вiд яко§ спромiгся вiдсiкти зайве. Адже використати для досягнення мети марнославство об"╓кта ╓ набагато складнiшим завданням, нiж зiграти на його ж жадiбностi. Дiйсно, жоден професiйний шпигун чи навiть диверсант на завдасть корпорацi§ або кра§нi таких втрат, як зухвалий кар"╓ристишко, якому природою вiдведено мiсце в кращому випадку друге, а вiн попри всяку логiку iз впертiстю бульдозера пнеться на верхiвку п"╓десталу. Хазя§ iз метрополi§ можуть навiть заощадити кошти на оплату послуг такого висуванця, замiнюючи §х потачками пiд час особистого спiлкування зi сво§м агентом впливу. В той же час самий висуванець може собi напланувати i вихiд з-пiд контролю(якщо вiн взагалi усвiдомлю╓, пiд чию дудку танцю╓), проте досягти сво╓§ мети, тобто керувати процесом, не спроможеться нiколи. В разi приходу справедливцiв до влади у випадку реалiзацi§ оптимiстичнiшого для суспiльства сценарiю розвитку подiй жiнка сталево§ волi стане формальним очiльником кра§ни, яким керуватиме пiдгебоване оточення - саме так протягом останнiх десятилiть трима╓ться влада стабiлiстiв. Та навiть якщо припустити, що трапиться найгiрше для кра§ни, тобто розмови про встановлення збиралiзму з будь-яким обличчям - не пустi балачки, i залiзобетонна ледi, отримавши владнi повноваження, замiсить суспiльну катавасiю, давши добро на знищення всiх, хто заважа╓ процесам встановлення демократi§(а перебування в молодi роки на п"ятизiркових нарах та iнтимна близькiсть з пластиковим клiстирним нацюцюрником дають §й на це моральне право), навiть тодi процесом вона керуватиме лише кiлька днин - тiльки в ту мить, коли пiдштовхуватиме власну кра§ну до збиралiстсько§ прiрви, насправдi ж то буде всього тiльки здiйснення одного iз планiв iмперi§ що до острова(iмперi§ завжди мають на етноси на §хнiй погляд малоцiннi i територi§, якi вони залюднюють, кiлька альтернативних планiв i нiколи не програють у стосунках з тими нацiями, котрi самi себе вважають меншовартiсними i, щоб приховати власнi комплекси, здiйснюють масовi побиття сво§х спiвгромадян, задля залякування чужих).Так колишнiй симбiрський екстерн, що привiз був до ╓вразiйсько§ iмперi§ iз ╢вропи провiд сво╓§ партi§ у вагонi iз пiдтухлою рибою, не став самостiйним полiтичним гравцем лише вiд того, що припинив виконувати прямi вказiвки свого парвуса - навпаки, навiть замордувавши силу-силенну народу, цей новоспечений вождь та вчитель загнав свою кра§ну на довгi десятилiття саме туди, де §§ перебування цiлком влаштовувало Цивiлiзовану ╢вропу. А Великий Кормчий, влаштувавши криваву баню сво§й мiльярднiй кра§нi, зробив цю велику частину суходолу на тривалий час нужденним трудовим придатком свiтових фiнансових монстрiв. Вiдтак, повертаючись до острiв"ян, немолода вже натепер жiнка, попри дуже вдало злiплену кар"╓ру, завжди буде наче та бiлка в колесi, що попри всi сво§ зусилля i красу пухнасто§ статури всього лише викону╓ роботу, потрiбну тому, хто §§ в це колесо посадив. На жаль(або на щастя) в кра§нi рабiв навiть тi раби, що спромоглись видертися на верхiвку соцiально§ пiрамiди, суб"╓ктностi також позбавленi. Втiм не слiд вважати саму Велику провiдницю та §§ iдейне оточення якимись запроданцями чи то пак нелюдами - вони дотепер залишаються тi╓ю ж субстанцi╓ю людсько§ маси, якою були §хнi попередники iз справедливого уряду: справжнiми полiтиками, якi переймаються тiльки зосередженням у власних руках влади. При демократi§ це можливо лише за умови, коли те, що злiта╓ з язикiв полiтикiв, вподоба╓ широкий загал. Реалi§ розвитку суспiльства на островi ╓ такими, що тiльки двi iде§ - хохлiзм i збиралiзм - спроможнi конвертувати електоральнi вподобання у депутатськi мандати, а згодом в адмiнiстративний ресурс. Iдею хохлiзму традицiйно використовують в сво§й риторицi стабiлiсти( те що хохло- стабiльнiсть внаслiдок ребрендiнгу зветься тепер демократичною - то ╓ пуста формальнiсть), вiдтак справедливцям нiчого не залиша╓ться, як ганяти язиками другу за популярнiстю iдею.

Що ж до потужно§ пристрастi ла╜╜незько§ поганi до збиралiзму, то стабiлiстське керiвництво навчилося §§ вгамовувати, застосовуючи для цього двi узаконенi нацiональнi традицi§, вже згадуванi мною ранiше. Перше, що замiню╓ громадянам пересiчним ейфорiю вiд участi у переворотах i розправах над зневаженими можновладцями - то ╓ засоби наркотичнi. Дiйсно, вiд вживання дурi людина отриму╓ не менший викид адреналiну, нiж пiд час революцiй чи переворотiв, побиття ж пiд кайфом або напiдпитку першого-лiпшого перехожого задовольня╓ ницу обдолбану iстоту не гiрше, нiж штурм палацу. Вiдтак дiючи дуральнi ╓ не лише одним iз головних донорiв бюджету кра§ни, а ще виконують функцiю суспiльного стабiлiзатора, до того ж надмiрне споживання наркотичних засобiв та алкоголю сутт╓во зменшу╓ вiдсоток дожиття до потенцiйно пенсiйного вiку - а це, з точки зору мiсцевих економiстiв, неабияке добро для державних кошторисiв наступних поколiнь. Другим суспiльного значення громовiдводом ╓ функцiонування Народних Трестiв Швидкого Збагачення. Якщо придивитися уважнiше, то в житт╓вих циклах iснування збиралiстських режимiв i фiнансових пiрамiд ╓ багато спiльного. Схоже обидвi кампанi§ розпочинаються: до iстоти зовсiм ницо§, що у ницостi сво§й ладна звинуватити кого завгодно, окрiм себе, звертаються язикатi розумники, якi, виявля╓ться, знають про житт╓вi негаразди бiдолахи не гiрше за нього самого( знати §х не важко, оскiльки всi ницi iстоти зазвичай скаржаться на одне й те саме - на безталаннiсть). Але, як сповiщають обiзнанi молодики, втрачено далеко не все. Варто лише вiддати в §хн╓ розпорядження ту зайву дрiбничку, яка в руках iстоти ницо§ нiчого не варта(у випадку, коли гурту╓ться трест, йдеться про грошовi заощадження, якщо ж до влади пнеться збиралiстсьска партiя, то ма╓ться на увазi голос на виборах - оскiльки право вибору для раба взагалi ╓ зайвим) - i тодi крихiтний внесок ницо§ iстоти напрочуд швидко перетвориться на зайвий шмат - вiдповiдно або на купу грошей, або на нечувану кiлькiсть рабських вольностей. Головне - не ставити зайвих запитань, за рахунок чого(чи то пак кого) здiйсниться таке чародiйство. Ницiсть обох iндивiдiв, навколо зайво§ дрiбнички яких розгорта╓ться економiчний або полiтичний процес, перевершу╓ всi межi уявлення. Вона огиднiша за мiзернiсть високородного Iвана Карамазова, для здiйснення заповiтних бажань якого потрiбен був ублюдок-недолюдок - шляхетний панок принаймнi наражався на небезпеку заглянути в очi сво╓му ефективному менеджеровi. Тi ж iстоти, що сподiваються в дуже легкий спосiб отримати незароблене, не переймаючись бiллю i стражданнями тих людей, у яких плану╓ться цей зайвий шмат вiдiбрати, мрiють отримати у власне розпорядження смердякова анонiмного, в конкретнiй людинi не уособленого - хай то буде держава або керiвництво тресту. Вража╓ подiбнiстю також фiнал обидвох кампанiй: добряче поскубане бидло поверта╓ться до свого стiйла, вищi пiдраховують надприбутки, обмежена кiлькiсть ефективних управлiнцiв отриму╓ належне кожному у чiткiй вiдповiдностi до ступеню сво╓§ привладненостi. Саме тому влада острова, якщо тривалий час не створюються нових Трестiв, законодавчо шляхом встановлення податкових пiльг спонука╓ пiдпри╓мцiв до такого рiзновиду економiчно§ дiяльностi. Треба наголосити, що вказанi дi§ влади, наче замiсна метадонова терапiя, не лiкують гниле нутро суспiльства( бо лiкувати довелося б вiд залежностi рабсько§, а саме цього народ аж нiяк не бажа╓), лише роблять протiкання самого процесу живого тлiння бiльш керованими. До того ж фiнансова пiрамiда зовсiм не обов"язково повинна мати класичний перельманiвський вигляд. Такi квазiекономiчнi утворення можуть бути узаконеними при будь-якому укладi. Так в рамках системи соцiально§ можна роздати вищим наприклад безкоштовне житло, вуличним же пообiцяти те ж саме за кiлькадесят рокiв майже безкоштовно§ працi на режим. В рамках системи лiберально§ ╓ можливiсть ринковими методами завищити цiни на те саме житло, забезпечивши необмежене кредитування, прибалакати щонайбiльше вуличних цi кредити взяти - i потiм, коли цiна на нерухомiсть впаде втричi, отримувати iз працюючих виплати по кредитах - тобто так само примусити §х за ту ж квартиру все життя працювати майже безкоштовно. Зрештою на островi постiйно практику╓ться майже зовсiм не кривдна форма пiрамiди, яку навiть фiнансовою не назвеш. Тривалий час ма§с був i продовжу╓ залишатися одним iз головних харчових продуктiв для поганi небагато§. Кожного року пiд час збирання врожаю всiма прошарками населення повзуть плiтки про нестачу цього народного товару i можливий його дефiцит взимку та навеснi. Кмiтливi споживачi кидаються скуповувати цей продукт, внаслiдок чого цiни на нього тимчасово зростають неймовiрно. Потiм майже щороку повторю╓ться одна й та сама картина: ажiотаж вщуха╓, цiни знижуються, i в квiтнi у торгiвцiв ма§с дешевше, нiж восени, при тому, що зберiгання товару протягом пiвроку продавцям кошту╓ суми грошей не меншо§, нiж оптова закупiвельна цiна. В такiй пiрамiдi принаймнi нема╓ потерпiлих, якi позбулися б життя, а щоб населення не розслаблялося i купувало таки злак у запас восени, в один iз рокiв протягом семирiчки прийма╓ться полiтичне рiшення про заборону продажу вiтчизняного ма§су всерединi держави - тодi весь урожай транспорту╓ться на континент, де заможнiше населення iмперi§ радо скупову╓ його за демпiнговими для iмперського ринку цiнами, частина ж його перепрода╓ться на острiв вже бельнiбарбiйськими резидентами з урахуванням свого iнтересу i вiдповiдно за цiною в рази вищою - така цiлком легальна оборудка назива╓ться реiмпортом. Головне, щоб нiхто з поганi не прознав, якого саме року Ла╜╜незький уряд плану╓ здiйснити ма§совий реiмпорт.

Наприкiнцi не дуже глибинного екскурсу в iсторiю острова Ла╜╜не╜╜ я хотiв би, наслiдуючи свого великого попередника пана Гуллiвера, промовити на захист, а може i на славу острiв"янам сво╓ незначне слово. Великий мандрiвник, який, на вiдмiну вiд мене, не занурювався у вивчення життя цього славетного народу, побачив його глибинну мудрiсть завдяки сво§й iнту§цi§ генiального дослiдника, я ж зможу об╜рунтувати §§ вiдомими менi, а натепер i шановним читачам, фактами з iсторi§. По-перше я б вiдзначив неабияку чеснiсть народу перед самим собою та iншими суб"╓ктами свiтового загалу. На пряме запитання, чи бажа╓ спiльнота бути народом, а територiя, заселена нею, чи ма╓ право називатися кра§ною, великий гурт людей чесно i чiтко дав негативну вiдповiдь. I це, як на мене, набагато шляхетнiше за дi§ тих народiв, якi, розводячи риторику антиiмперську i вимагаючи для себе волi, отримавши нарештi заповiтного призу, намагаються поводитися знов як колонi§, натякаючи колишнiй метрополi§, що непогано було б взяти §х на утримання. Елiта таких кра§н, що тiльки-но вивела сво§ спiввiтчизникiв з-пiд вiковiчного ярма, виставля╓ цi самi народи знов на аукцiон, намагаючись запродати §х iнодi тiй самiй, а iнодi iншiй метрополi§, при цьому залишаючи за собою право на патрiотичну риторику. Це так само смiшно, як духовнi напучування iз вуст легкодоступно§ хвойди. Нарiд же острiвний - наче сором"язлива повiя, яка чiтко усвiдомлю╓, до якого мiсця в суспiльствi спонука╓ §§ спосiб життя та рiд занять.

Друге, що я хочу вiдзначити в ментальностi ла╜╜нежцiв - це неабияка безстрашнiсть народу - у вищому розумiннi цього слова. В самому серцi пекла, якщо довiряти обiзнанiй на цьому людинi, приречений до довiчних лютих катувань один собi чоловiчок. Вся провина його поляга╓ в тому, що запродав вiн людину, хоча i дуже достойну, проте зрадниковi зовсiм чужу, i отримав за це аж тридцять срiбних зливкiв - як на той час, так i на тепер, цiлий статок. Якими ж муками повиннi каратися люди, що продали пам"ять замордованих предкiв за дешеве смiття для збагачення власних хазя§в, а достойне життя нащадкiв за мiзерну подачку в тридцять копiйок, з яких тридцять п"ять майже одразу з"§ла iнфляцiя? Та острiв"яни не переймаються страхами перед вiчнiстю i живуть, неначе птахи, сьогоденням.

Хочу застерегти прискiпливого читача вiд велико§ помилки, яко§ вiн може припуститися, вiдшукуючи в iсторiографi§ Ла╜╜незько§ держави будь-якi прихованi паралелi iз iсторiями iнших кра§н свiту. Наперед вiдчуваю закиди, що я, мовляв, сфальсифiкував сво§ дослiдження, щоб уможливити бруднi натяки на якiсь держави i окремi особистостi. Це просто маячня насамперед тому, що робити цього менi не дозволя╓ урочиста присяга, дана тому дослiдниковi, перед авторитетом якого повинен схилятися не я один. Та якщо навiть це не перекона╓ наукових нишпорок, то я наведу аргумент наступний. Дiйсно, iсторi§ всiх кра§н свiту, що колись зазнали поневолення або убратервлення, дещо схожi мiж собою - так щось спiльне мають психологiчнi вiдхилення людей, якi зазнали над собою насильства. Але зустрiчаються такi ницi iстоти, якi завдану собi шкоду сприймають як iндульгенцiю для себе, заповзято пригнiчуючи наперед слабших, всi ж напучування про всепрощенi╓ вiд попiв правильного патрiархату зводячи до пробачення власним же мучителям. Жалiсть до самих себе ╓ рушiйною силою життя тих нiкчем, якщо ж вони об"╓днаються в державне утворення, то кра§на §хня буде такою ж ницою, як i вони самi. Тих, хто спробу╓ залишитися людиною, не виставляючи повсякчас на широкий загал свiй замiшаний на образах егоцентризм, а намагаючись самого себе поважати, тi духовнi спадко╓мцi прадавнiх ╓ху вважають слабкими, а, зважаючи на фiзiологiчну неможливiсть людини пробачити злочини проти людяностi - ще й негнучкими полiтиками i невiрними парафiянами. Мушу констатувати той невтiшний факт, що мешканцi мо╓§ кра§ни вiд острiв"ян поваги також не дочекалися б, оскiльки вона рiзниться з вiддаленим островом однi╓ю найсутт╓вiшою рисою - а саме ставленням §§ громадян до подiй власно§ iсторi§ i поглядом на персоналi§, що в нiй були задiянi. Я щиро впевнений, що високодостойники мо╓§ кра§ни - люди гiднi i дiйсно шляхетнi, якi нiзащо не поставлять поряд себе, а тим бiльше над собою недолюдкiв iз числа iмперського людського непотребу. Полiтичне та економiчне керiвництво мо╓§ кра§ни нiколи не заведе свiй народ у рабство, купившись лише на обiцянку легких надприбуткiв. Елiта iнтелектуальна нiзащо не дозволить, щоб iсторiя мо╓§ кра§ни писалася в iноземних кабiнетах Склеювачами людиноненависницько§ iмперi§. Народ мо╓§ кра§ни не пробачить масового винищення сво§х предкiв, навiть якщо органiзатором геноциду був той, хто зухвало назива╓ себе старшим братом. Жодна людина, яка вважа╓ себе гiдною, не дозволить в сво§й присутностi куцому iноземному вилупку кепкувати з найжахливiшо§ трагедi§ мого народу, а тим бiльше пiдгигикувати у вiдповiдь на його ╓фрейторськi жарти, як годиться дешевiй шльондрi реагувати на дотепи свого сутенера. Якщо ж така паскудина бодай потикнеться у публiчну полiтику, жоден громадянин мо╓§ кра§ни не назве §§ "душею i серцем нацi§", оскiльки спiвгромадяни мо§ ╓ людьми не тiльки порядними, але й розумними, i не дозволять, щоб §м в очi наплювала якась лiлiпутiнська пiдстилка. Отримувачi соцiально§ допомоги в мо§й кра§нi добре розумiють, що первинне - достойний заробiток люду працюючого, i, з огляду на це, нiколи не вимагатимуть собi подаяння, що в рази перевищу╓ середню зарплатню, хизуючись перед усiма власною убогiстю i намагаючись ще мiцнiше заклiщитися на ши§ тих трударiв, що працюють за безцiнь. Уряд мо╓§ кра§ни без вагань примириться з падiнням сво╓§ популярностi, якщо то буде цiна порятунку хоча б однi╓§ дитини - та й не приймуть мо§ спiввiтчизники брудних грошей як подачку собi. Для громадянина мо╓§ кра§ни ганьбою ╓ зватися холопом навiть найсонцесяйнiшого в свiтi iмператора, сама ж моя держава нiколи не прозиватиметься iмперським смiтником.

Саме тому менi нема╓ необхiдностi застосовувати iнакомовнiсть для описання сво╓§ кра§ни, як це робили недолугi памфлетисти та пасквiлянти, сучасники мого великого попередника пана Гуллiвера. Кра§на моя зовсiм не схожа на занедбаний богами i не знаний людьми острiв, вiдтак всi проблеми острiв"ян менi не болять, ось чому саме я можу досить об"╓ктивно описувати §хн╓ життя. Адже тi, хто прибув на острiв славнозвiсним кораблем i тi, хто виривав собi нiздрi, щоб хоч якось бути схожими на грязь iмперi§ i отримати за це вольностi, хто пiд час голодомору зiбрав найбагатшi колекцi§ антикварiату, вимiнюючи у знеможених сво§х спiвгромадян шедеври ювелiрного мистецтва на шмат хлiба, анi на мить не забуваючи догоджати керiвництву iмперi§, хто за часiв збиралiзму нацьковував ошалiлих пiдлiткiв на сво§х полiтичних опонентiв або ж на конкурентiв бiзнесових, а потiм, не вагаючись, пер до власно§ домiвки конфiскат i брав на баланс сво╓§ корпорацi§ майно тих олiгархiв та посадовцiв, яких не було визнано корисними, хто запаскудив рiдну кра§ну з тим лише, щоб урядовцi метрополi§ не знали клопоту з утилiзацi╓ю власного непотребу всiх ╜атункiв, та ще й отримав неабиякий зиск, втiливши в життя найжорстокiшi способи експлуатацi§ сво§х спiввiтчизникiв, хто визнав такi умови державного суверенiету, що метрополiя i натепер ма╓ всi зиски, отримуючи дешевий живий товар - як на материк, так i експлуатуючи людський ресурс на самому островi руками мiсцевих багатi§в, а всi соцiальнi навантаження переклада╓ на майбутнi поколiння тубiльцiв - всi цi гiдники дали здорове мiцне потомство, яке i тепер обiйма╓ високi в ла╜╜незькiй державi посади. Вiдтак, якби будь-хто iз елiти теперiшньо§ особисто, або руками наукових чи лiтературних найманцiв забажав написати iсторiю власно§ кра§ни, то нема╓ жодного сумнiву, що певнi перiоди вiн не змiг би висвiтлити об"╓ктивно, так само не мали б на це права, або просто побоювалися викласти правдивий перебiг подiй тi iз вуличних iсторикiв, якi працюють пiд науковим керiвництвом тих самих гiдникiв i чимось §м в життi зобов"язанi. Саме тому погляд стороннього iноземця нiяк не завадить тамтешнiй iсторiографi§, принаймнi не буде зайвим.

Це, до речi, досить слушна порада iсторикам iнших кра§н свiту: якби задля висвiтлення розвитку §хньо§ держави запрошувалися особи незацiкавленi, нiяким чином не пов"язанi iз державним керiвництвом i цього ж державного проводу партнерами у столицях iнших кра§н, з якими §хня iсторiя тiсно переплетена, можливо ми мали б об"╓ктивнiшу картину iсторi§ людства, втiлену у напрацюваннях науковцiв.


Роздiл VIII. Вiдвiдини будинку безсмертя i висвiтлення змiн у життi та соцiальному статусi струльдбургiв.


Вивчення iсторi§ держави тимчасового мого перебування тривало значно довше, нiж я на початку сподiвався. Тому напередоднi квiтня - мiсяця, коли мiй великий попередник пан Лемюель Гуллiвер ступив на острiв у 1708 роцi - я був занепоко╓ний, чи не доведеться менi, як почесному головi фонду, перейматися ще пiдготовкою урочистостей, оскiльки, як я знав з власного досвiду, та людина, що працю╓ на двох роботах одночасно, принаймнi одну з них викону╓ недбало. На мо§ неодноразовi звернення провiдник, з яким спiлкування мо╓ зводилося до щоденного вiтання в холi готелю, заспоко§в мене, повiдомивши, що втiлення прожекту встановлення пам"ятника великому мандрiвниковi вiдклада╓ться на декiлька мiсяцiв через деякi негаразди в технологiчному процесi при вiдливаннi монумента i пов"язану з цим завелику кiлькiсть бюрократичних узгоджень, не встигати ж до встановленого термiну - ╓ однi╓ю iз рис нацiонально§ ментальностi. Отже я не повинен мати нiяких сумнiвiв, що урочисте вiдзначення великого ювiлею вiдбудеться неодмiнно, а неспiвпадiння у часi i навiть порi року особливого значення не матимуть. Я на тодi так був захопився вивченням архiвних матерiалiв, що не звернув уваги на дещо дивне ставлення влади до чiткостi датування, менi лишень дуже кортiло завершити iсторичнi сво§ дослiдження. Проте вiд одного заходу я не мiг вiдмовитися - та й не хотiв цього робити, бо вивчення життя тi╓§ категорi§ населення, що §§ наявнiсть координально вiдрiзня╓ острiв Ла╜╜не╜╜ вiд iнших куточкiв свiту не могло не входити в мо§ плани як дослiдника. Йдеться про струльдбургiв - тих самих безсмертних, особливостi життя яких так зацiкавили мого великого попередника пiд час його вiзиту на острiв, i, якби вiн мав iнформацiю, якою володiю я, то не ставився б так зверхньо до цих мудрих обiзнаних в житт╓вих скрутах особин.

Наприкiнцi квiтня 2008 року я погодився на пропозицiю свого товариша i на тодi майже наукового керiвника вiдвiдати мiсце довiчного поселення струльдбургiв - будинок безсмертя. Треба наголосити, що в таких закладах перебувають не всi струльдбурги, а лише тi, якими не опiкуються нащадки. Працюючи в державному архiвi, я деякий час присвятив дослiдженню животiння саме цього невеличкого суспiльного прошарку та змiни ставлення до нього як пересiчних громадян, так i влади. Як можна дiзнатися ще з гуллiверових записiв, в доiмперськi часи народження струльдбурга в родинi будь-якого достатку вважалося за недобрий знак, траплялось(якщо довiряти королiвськiм демографам) три-чотири рази на столiття, кожен випадок народження тако§ особливо§ людини ретельно нотувався. Та оскiльки архiв королiвський згорiв ще пiд час убратервлення, i нова аристократiя кiлька десятилiть поспiль переймалося речами, набагато важливiшими, нiж ре╓страцiя народження безсмертних, то облiк §хнiй тривалий час був занедбаний. Вiдомо, що, Перший Великий iмператор давав, мiж iншими, настанови новому панству шанобливо ставитися до старих людей, i саме цей наказ був убратервлювачами виконаний - насамперед тому, що напiвживi iстоти не були достойним об"╓ктом пограбування. Збереглися, щоправда, занотованi вiдомостi про окремi випадки з╜валтування вiдважними бiйцями передових загонiв струльдбургiв-жiнок, вiк яких не перевищував двохсот рокiв, але, як свiдчать протоколи дiзнань, таке траплялося за обопiльно§ згоди, вiдтак мужнiх во§нiв-убратервлювачiв покарано не було. З поновленням мiсцево§ демографi§ вже як пiдроздiлу статистики iмперсько§(а його слiд вiдносити до початку дев"ятнадцятого за зовнiшнiм лiточисленням столiття) було зроблене дивне вiдкриття: струльдбурги на островi почали народжуватися набагато частiше - за даними переписiв двiчi або тричi на рiк, при чому розподiл по прошарках суспiльства не змiнився: випадки народження дитини з доленосною плямою на макiтрi траплялися i в вищих родинах i серед поганi. Iсну╓ наукова гiпотеза, що таку аномалiю спричинило падiння летючого острова i змiна спрямування магнiтних лiнiй внаслiдок викривлення терраутворюючого мiнералу. Iмперське керiвництво зовсiм не переймалося долею новонарождених особливих людей, аж поки не з"ясувалася одна дуже важлива пов"язана iз житт╓здатнiстю особливiсть §хнього органiзму. Сталося вiдкриття зовсiм випадково: пiд час перевезення чергово§ партi§ рабiв з острова на материк торговець помiтив, що, всi молодi люди, таврованi плямою безсмертя, по прибуттi в порт призначення були мертвими. Загибель певно§ кiлькостi рабiв при транспортуваннi живого товару у бельнiбарбiйцiв, як в тi ж часи i в торгових флотах цивiлiзованих держав, не вважалася подi╓ю надзвичайною, та нiхто не сподiвався, такого пiдступу вiд людей, що помирати взагалi не повиннi. Наступного разу той самий торговець ще в ла╜╜незькому порту згуртував саме молодих струльдбургiв на кормi корабля - i знову жоден з них живим не лишився. Тодi за згодою iмперсько§ канцелярi§ був проведений наступний експеримент: на корабель було посаджено самих лише струльдбургiв, при чому рiзних вiкових груп - вiд немовлят до тисячолiтнiх дiдуганiв. Спецiальна комiсiя, до складу яко§ входили як iмперськi чиновники, так i представники ла╜╜незького панства, пливла цим самим кораблем i спостерiгала за пiддослiдними( треба вiдзначити, що струльдбургiв в той трагiчний рейс було вiдправлено iз родин найбiднiших). На вiдстанi чотири морськi милi вiд берега острова всi тi люди, що до того вважалися безсмертними, померли iз такими симптомами, нiби §х помiстили в герметичну капсулу, з яко§ було вiдкачано весь кисень. Той жахливий експеримент у iмперськiй iсторiографi§ згадувати не люблять, в iсторичному зручнику про нього анi слова, лише у звiтностi ла╜╜незько§ фiлi§ бельнiбарбiйського торгового судноплавства залишилися акти списання "зiпсованого живого товару". Проте вiдкриття секрету безсмертя особливих людей надало пiдстав iмперським полiтастрологам висунути i об╜рунтувати чергову теорiю, яка викривала злочиннiсть доiмперського на островi режиму. Базу╓ться ця iдеологема на тому припущеннi, що змiна магнiтних лiнiй нiяк не вплинула на вiдсоток народжених серед люду пересiчного струльдбургiв, §хня ж замала кiлькiсть в добратерськi часи поясню╓ться злочинною дiяльнiстю королiвсько§ влади. Згiдно цi╓§ версi§ за часiв iснування ла╜╜незько§ держави особливий спецпiдроздiл, що пiдпорядковувався особисто монарху, раз на чотири роки пересувався кра§ною з ╓диною метою: забирати новонароджених вiдзначених священною плямою дiтлахiв у батькiв - тi радо на це погоджувалися i не питалися мети( якщо згадати нотатки пана Гуллiвера, народження струльдбурга для родини тодi вважалося знаком на зле, до того ж накази королiвських порученцiв взагалi не годилося обговорювати). Тодi всiх нещасних струльдбурженят гамузом садовили на корабель, який вiдпливав на належну вiдстань вiд берега. Коли животiння бiдолах припинялося настiльки передчасно, маленькi трупики скидали в океан - тамтешнi акули ╓ найсумлiннiшими спiльниками всiх злочинцiв, що промишляють на морi. I хоча ця версiя прямих доказiв не ма╓, саме вона яскраво i сльозогiнно викладена аж на десятьох сторiнках зручника, висновком же iмперськi iдеологи роблять тезу про те, що антиструльдбургiзм - кривавий злочин проти людяностi - чинився на територi§ острова повсякчас, i лише сво╓часне убратервлення нерозумних острiв"ян врятувало вiд повного винищення ту групу населення, яка наразi рiзнить Ла╜╜не╜╜ з будь-якою кра§ною свiту. Жестом добро§ волi з боку керiвництва метрополi§ стала сувора заборона вивозити безсмертних за межi острова в якостi рабiв чи то рекрутувати до вiйська, вiдтак ця категорiя населення фактично прирiвнювалася до привладнено§ поганi.

З тих самих пiр риторика будь-якого полiтичного дiяча неодмiнно серед iншо§ демагогiчно§ балаканини мiстить згадування про моральнi та матерiальнi борги перед струльдбургами, що втiлю╓ться в роздаваннi §м деяких вольностей, про якi мною неодмiнно буде згадано, а за часiв стабiльностi демократично§ безсмертним будь-якого вiку(але старшим за вiсiмнадцять рокiв) надано виборче право. Оскiльки струльдбурги не ╓ анi етнiчною анi соцiальною групою, то якесь ╓днання §х за часiв повноцiнного життя земного( а таким дотепер вважа╓ться перiод до досягнення ними вiсiмдесяти рокiв) не ╓ можливим. Пiсля вiдзначення цього ювiлею за нормами новiтнього законодавства, струльдбург не викреслю╓ться остаточно iз земного буття шляхом позбавлення його всiх громадянських прав, як то чинив королiвський режим, проте залишати за старенькою людиною всi права i обов"язки теж було б безглуздям, вiдтак правовий статус струлдбургiв, старших за вiсiмдесят рокiв, можна визначити як часткову правоздатнiсть. Дi╓здатнiсть §хня обмежена §хньою ж фiзiологi╓ю i не дуже рiзниться з тим, що побачив мiй великий попередник. Особливо жалюгiднiсть людсько§ оболонки струльдбургiв наочна в будинках безсмертя, якi ╓ в кожнiй периферi§. Один iз таких я в супроводi мого товариша i чиновника iз соцiального департаменту вiдвiдав сьомого травня 2008 року. В столицi Ла╜╜не╜╜а цей заклад розташований в межах четвертого кiльця серед небагатих будинкiв приватного сектору поряд з одним iз мiських кладовищ. Вiн i зовнiшньо i порядком функцiонування не дуже вирiзня╓ться помiж аналогiчних мiсць для смертних в зовнiшньому свiтi. Особливiстю будинкiв безсмертя острова Ла╜╜не╜╜ ╓ те, що роздiленi цi богадiльнi на двi приблизно рiвнi частини, мiж якими нема╓ сполучення. На однiй половинi мешкають самi струльдбурги, iнша призначена для стареньких смертних. Всiм струльдбургам признача╓ться грошове утримання, сума якого, хоча й дуже мала, проте, враховуючи рiвень заробiтно§ платнi на островi, для бiльшостi прошаркiв населення ╓ значущою. Грошi отриму╓ та фiзична або юридична особа, яку в судовому порядку призначено опiкуном старенько§ людини, вiдтак в тому випадку, коли струльдбург потрапля╓ до будинку безсмертя, кошти перераховуються на рахунок закладу. < Готiвку видавати на руки струльдбургам заборонили законодавчо пiсля прикрого випадку в однiй iз крамниць в межах третього кiльця столицi. Балакуни iз жовто§ преси як завжди перестаралися iз яскравiстю висвiтлення подi§, тому в окремих виданнях дотепер можна прочитати, що рокiв iз двадцять тому струльдбург, мовляв загриз на смерть продавчиню. Я дослiдив матерiали цi╓§ кримiнально§ справи, i можу сказати кiлька слiв на захист безсмертно§ iстоти. Перед усiм треба бути трохи обiзнаним з особливостями фiзiологi§ струльдбургiв, а саме §хньо§ ротово§ порожнини. Там, на тих мiсцях, де колись були зуби, внаслiдок перманентного живого тлiння утворю╓ться особлива речовина, що за хiмiчним складом дуже близька до трупно§ отрути. У самого безсмертного ╓ на не§ iмунiтет, але для людей пересiчних речовина ця несе смертельну небезпеку. Друге, що треба знати, перед тим, як засуджувати нещасне створiння, це те , що струльдбургам не зрозумiлi такi категорi§ як iнфляцiя, девальвацiя, зростання цiн тощо. Кожна старенька людина щиро вважа╓, що грошi мають ту саму купiвельну спроможнiсть, що i за часiв §хнього повноцiнного життя. Отже, повертаючись до трагедi§ в крамницi, коли старенький дiдусь, вiк якого був не меншим за п"ятсот рокiв, простягаючи пiвла╜╜а, просив дати йому золоту каблучку з дiамантом, нiякого пiдступу з його боку не було, вiн був впевнений, що ця рiч саме так i кошту╓. ╫валт, який зчинила продавчиня, намагаючись виштовхати шановану людину за межi крамницi, образив почуття старого, i той, не через злiсть, а лишень задля повчання, просто вкусив дiвчину за руку, внаслiдок чого остання отру§лася i померла. Треба вiддати належне мудростi влади острова, яка пiсля такого випадку видала двi заборони: видавати готiвку самим струльдбургам i пересуватися безсмертним без супроводжувачiв мiстом - вiдповiдальнiсть за останнiй пункт несе призначений опiкун або заклад, в якому перебува╓ безсмертний - Автор > На половину для люду, що не ма╓ тавра безсмертя пацi╓нти-резиденти Ла╜╜не╜╜а приймаються також не безкоштовно. Якщо згадати, що переважна бiльшiсть громадян пересiчних на пенсiю права не ма╓ або до сво§х призначених виплат не дожива╓, а представники тих благополучних прошаркiв суспiльства, якi грошову допомогу на старiсть отримують, не мають звички здавати сво§х стареньких в соцiальнi заклади, то мiсце на другiй половинi будинку безсмертя мало б залишатися порожнiм. Утримувати смертних представникiв найнижчо§ поганi державним коштом, на думку можновладцiв, недоречно ще й тому, що всю свою любов до старших за себе люд ла╜╜незький виплеску╓ на струльдбургiв, оскiльки вони набагато бiльше рокiв iснують на свiтi, та ще й трохи вирiвнюють середнi показники тривалостi життя мiсцевим демографам. До того ж бюджет, в якому окремими захищеними статтями видiляються кошти на грошовi виплати i фiнансування пiльг та привiле§в самих безсмертних, навряд витримав би ще додаткове навантаження турботою про смертних. Але прагматична влада знайшла вихiд i тут: мешканцями друго§ половини будинку безсмертя ╓ в переважнiй бiльшостi пiдстаркуватi громадяни бельнiбарбiйсько§ iмперi§. Треба зробити ще кiлька пояснень, бо iнакше навiть найпроникливiший читач не в змозi буде зрозумiти, якi саме зиски безкоштовне перебування iноземцiв(а старенькi бельнiбарбiйцi не сплачують iз власно§ кишенi за доживання в богоугодних закладах острова) несе сувереннiй державi.

В iсторi§ спiвiснування на тодi ще протекторату з метрополi╓ю була визнана всiма темна пляма: йдеться про часи, коли на островi встановився нацiонал-збиралiстський режим, i кварталами, де мешкали вихiдцi з материка, прокотилася хвиля жорстоких погромiв та рiзанини. Загинула велика кiлькiсть представникiв нацiональних меншин iмперi§. Зазвичай титульна нацiя наднацiонального утворення не дуже переймалася долею тих, кого вважала братами меншими, iмперське керiвництво iнодi само залюбки вдавалося до етноцидiв. Проте в цьому випадку iдеологи велико§ кра§ни висвiтлили факт масових знищень людей як кривавий злочин ( i це був один iз тих випадкiв, коли сперечатися з ними не було нiякого сенсу). Вiдтак Ла╜╜не╜╜ вже в статусi незалежно§ держави зголосився, спокутуючи власну провину, приймати на доживання всiх громадян Бельнiбарбi пенсiйного вiку, якi тiльки зголосяться на переселення. Зауважу, що таких смiливцiв набереться небагато: в центрах периферiй екологiчна обстановка вiдрiзня╓ться на краще тiльки вiд промислових регiонiв острова, якщо ж порiвнювати з будь-якою мiсцевiстю на просторi континенту, весь острiв можна вважати небажаним для проживання. Ось чому пере§жджати, щоб сконати "на смiтнику" наважуються лише тi вiдчайдухи, яких на континентi нема╓ анi близьких, анi матерiального надбання. Зазвичай це або тамтешнi волоцюги, або тi представники злочинного свiту, яким iз поважних причин небезпечно доживати на батькiвщинi. Дуже зрiдка бува╓, що пiсля тривалих поневiрянь на рiдний острiв повертаються тi, хто все життя шукав щастя на континентi - але таких навiть тi спiвгромадяни, що з Ла╜╜не╜╜а не ви§здили нiколи, вважають логерами. Отже, розплатою острiв"ян за власнi нацистськi амбiцi§ став нерiвний для ницо§ нацi§ обмiн: тi кого вирiзали збиралiсти-бузувiри, хоч i пам"ятали, часом краще за автохтонiв, сво╓ корiння i вiру сво§х предкiв, проте були на тодi вже справжнiми представниками полiтично§ ла╜╜незько§ нацi§, яка ще тiльки намагалася народитися; невтомнi трударi i законослухнянi громадяни, вони готовi були роздiлити з представниками етносу корiнного долю ще ненарожденно§ кра§ни. Тi ж, кого пiвстолiття по тому прислала iмперiя на замiну, навiть замолоду для сво╓§ кра§ни були швидше баластом, нiж рушiйною силою, i зголошувалися на пере§зд лише через чутки про рабськi вольностi, що надаються на островi всiм гiдним людям, а саме за таких вони себе завжди мали. Але держава Ла╜╜не╜╜, приймаючи на доживання такий дивний контингент, ма╓, принаймнi два резони. По-перше це поступка великiй iмперi§, а саме такi поступки ╓ аргументами в процесi виканючування знижок на сировину, який йде перманентно i дозволя╓ кращим i найдостойнiшим людям острова збiльшувати сво§ i так чималенькi статки; також цi поступки зараховуватимуться, коли настане час повертатися до теплого iмперського лона. По-друге - i це не менш важливо, старi люди з континенту §дуть на острiв не зовсiм нужденнi, вони везуть за собою грошовi кошти у виглядi поточних виплат на утримання. Такi виплати здiйснюються iмперським урядом кожному, хто, досягши пенсiйного вiку, не ма╓ зароблено§ пенсi§, бо не працював замолоду, i називаються старцiвською подачкою. На теренах iмперi§ на цi кошти можна прожити дуже скрутно, проте, якщо §§ конвертувати за обмiнним курсом в ла╜╜и, отрима╓ш суму щомiсячних виплат, яка вчетверо перевищить профмiнiмум, а вiдповiдно i заробленi протягом тривалих десятилiть ла╜╜нежцями пенсi§. Старцiвська подачка ╓ предметом заздрощiв багатьох представникiв острiвно§ поганi, вони навiть не приховують, що за таку винагороду залюбки продали б не тiльки батькiвщину, але й власних батькiв разом з дiтьми, якби за них це не було вже зроблено вищим керiвництвом кра§ни згiдно отриманого вiд хохлосу мандату. Саме на цi виплати уряд незалежно§ кра§ни дивиться як на iнвестицi§ у вiтчизняну економiку, оскiльки витрачати §х за§жджим пiдстаркам бiльш нiде, як тiльки на островi. Ще в будинках безсмертя на смертному боцi мешкають дiти, що §м не ста╓ мiсця у вщерть заповнених сиротинцях. Цi юнi душi пiдсвiдомо тягнуться до поважних i заможних( в §хньому розумiннi) iноземцiв, останнi ж, трапля╓ться, беруть опiку над тим iз дiтлахiв, хто зда╓ться §м спритнiшим та талановитiшим, але тако§ честi вдостою╓ться далеко на кожний. Великий житт╓вий досвiд передають йому за§жджi дiдугани, наче рiдному синовi, навчаючи непомiтно висмикнути гаманець у телепня, хвацьке битися навкулачки, як пiдрiзати на смерть живу людину митт╓во i без зайвого вереску, а як навпаки розприскати багато кровi i не заподiяти калiцтва, i ще чимало секретiв шановано§ на островi професi§. Зайве казати, що сво§ми однолiтками цей щасливчик верховодить, маючи в колективi владу необмежену. Вiн проходить такий вишкiл, що авторитет серед ла╜╜незьких крисуванцiв йому наперед забезпечений, а зв"язки на континентi, що передають йому згодом духовнi батьки, роблять молодика ще й перспективним кандидатом в зятьки хоч i не найвищих, проте достойних родiв.

На боцi безсмертних у богадiльнi не так галасно i набагато сумнiше. Там струльдбурги отримують належну собi шану в межах коштiв на §хн╓ утримання. Охороняти лiнiю демаркацi§ всерединi будинку безсмертя конче потрiбно, щоб двопротивнi сторони не завдали одна однiй яко§сь кривди. Причина обопiльно§ наневистi споконвiчна, про не§ згадував ще Гуллiвер: здатнiсть одних померти i безсмертя iнших. Струльдбурги заздрять зайдам, бо напевно знають, що нiколи не помруть самi, представники ж домiнуючо§ нацi§ не можуть пробачити жалюгiдним людиноподiбним iстотам нижчого вiд себе ╜атунку того факту, що тi животiтимуть ще багато столiть, тодi як §м судилося щонайбiльше рокiв за тридцять годувати власним тiлом земляних хробакiв. Самий огляд будинку безсмертя справив на мене, мабуть, таке саме враження, що i на мого попередника спiлкування з невеличкою купкою безсмертних iстот. Проте я не можу не повiрити в те, що мудрий ла╜╜незький нарiд нада╓ таку кiлькiсть рабських вольностей окремiй категорi§ населення з доброго дива, а отже впевнений, що iстоти цi мають перед кра§ною неабиякi заслуги. Спробую навести перелiк тих пiльг та привiле§в, що ними користуються струльдбурги i способи §хньою практично§ реалiзацi§.

Кожний з безсмертних сплачу╓ комiрного фiксовану суму в десять ла╜╜iв(на час мого перебування на островi це дорiвнювало за обмiнним курсом трохи менше одного американського долара). При цьому площа житла не ма╓ значення, вiдтак, якщо помешкання на правах власностi належить струльдбургу ( зазвичай в таких випадках нерухомiсть переда╓ться в управлiння нащадкам), то за утримання малогабаритно§ квартири або халупи в нетрях i розкiшних апартаментiв в iсторичному центрi столицi або навiть палацу користувачi сплачують однаковiсiньку суму. Це позбавля╓ стареньких клопоту i головного болю пiклуватися про надбане за життя. Цiкаво, що тi струльдбурги, якi мешкають в будинках безсмертя, за сво╓ лiжко теж сплачують по десять ла╜╜iв на мiсяць(сума автоматично спису╓ться з грошових надходжень закладу на рахунок комунального пiдпри╓мства).

Струльдбурги не так давно отримали право на безкоштовний про§зд в мiському транспортi для себе i одного з собою проводиря. Самим старезним iстотам пересування мiстом, можливо, i нi до чого, проте пiльгою призвича§лися користуватися §хнi нащадки, беручi з собою старенького, коли вирушають в дiлову або розважальну путь мiстом. На однiй iз парламентських сесiй слухався був запит, чи не варто компенсувати тим струльдбургам, якi мешкають в мiстечках та селищах, громадським транспортом не забезпечених, вартiсть недоотриманих пiльг, проте тодi парламентсько-урядова комiсiя надала вiдповiдь, що §хнiм нащадкам нiхто не заважа╓ привезти свого безсмертного до столицi чи то губернського центру i там на§здитися досхочу. Серед столичних опiкунiв розвинений бiзнес здавання свого струльдбурга в оренду для пересування мiстом: будь хто за помiрну плату i харч для старого може взяти його на обговорений термiн часу i §здити в транспортi, пред"являючи, немов квиток. Така оренда дiловiй людинi не дуже високого польоту обiйдеться дешевше, нiж оплата про§зду, оскiльки перевiзники, щоб не нести збиткiв, перекладають недоотриманi кошти на собiвартiсть послуги i, плануючи цiну квитка, розподiляють мiж добросовiсними споживачами §хнiх послуг. Контори, в яких зазвичай вирiшують сво§ справи такi дiловоди, в столицi розташованi в межах третього кiльця. Задля зручностi перед кожним з таких офiсiв ╓ так зване мiсце паркування струльдбургiв, що явля╓ собою зварений iз двох паралельних до землi труб паркан чотири фута заввишки, до верхньо§ труби якого ланцюжками , немов велосипеди в екологiчно стурбованих кра§нах, прикуються самi безсмертнi iстоти - для крiплення ланцюга використову╓ться iндивiдуально пошитий шкiряний нашийник або такi ж шкiрянi браслети на руки - оренда струльдбурга з браслетами чи то в нашийнику стане дорожче. За ногу приковувати старенького нема╓ сенсу, бо вiн, намагаючись втекти, неодмiнно заб"╓ться. Це, попри можливi закиди правозахисникiв, не знущання зi старих людей, навпаки забезпечення §хньо§ ж безпеки: струльдбурги не спроможнi орi╓нтуватися в сучасному мiстi, i, якщо котрийсь втече, то може приблукати до тих кварталiв, де його неодмiнно якось скривдять.

Ще один зиск ма╓ опiкун, утримуючи свого пращура: пiд невеличкi пенсiйнi виплати банки охоче дають кредити, при чому створення спiльного ре╓стру струльдбургiв- позичальникiв заборонено законодавчо - так на островi пильнують приватне життя людини - вiдтак опiкуни, якщо не бояться колекторiв, можуть напозичати пiд дiдову пенсiю кругленькi суми у рiзних фiнансових установ. Проте не всi прошарки населення можуть собi дозволити утримання безсмертного предка. Це пов"язано виключно з дотриманням правил безпеки в примiщеннях житлового призначення, якi з настанням ери науково-технiчного прогресу перестали бути пустою формальнiстю. Рiч у тiм, що розум струльдбурга не в змозi осягнути призначення новiтнiх приборiв, але звичка натискати все, що натиска╓ться i крутити все, що крутиться у старезних людей дi╓ на рiвнi рефлексу. Цiлком зрозумiло, що в будинках, оснащених газовими плитами , водогоном та електрикою така деструктивна дiяльнiсть несе небезпеки всiм без виключення мешканцям. Задля уникнення рукотворних катаклiзмiв законодавчо встановленi нормативи, якi вимагають вiд опiкуна утримувати струльдбурга в окремiй кiмнатi, а також щоб при недi╓здатному весь час перебував доглядач. Якщо нема╓ вiльних дорослих членiв родини, признача╓ться соцiальний працiвник, якому, окрiм платнi, опiкун повинен забезпечити мiсце проживання, при чому доглядач може вимагати окрему кiмнату. Менi довелося побувати в квартирi, де в однiй кiмнатi мешкав струльдбург, другу займав соцiальний наглядач iз крисуванцiв, в третiй, останнiй, iснувало подружжя з трьома малолiтнiми дiтьми. Соцiальний департамент, який опiку╓ться долею безсмертних на державному рiвнi, суворо перевiря╓, чи бува не погiршилися умови утримання старого, i якщо спецiальна комiсiя визна╓, що так, погiршилися, самого струльдбурга судовi виконавцi забирають до богадiльнi, на поточний рахунок яко§ iз дня пере§зду перерахову╓ться пенсiйне забезпечення старенько§ людини, всi ж зобов"язання по кредитах залишаються на сiм"§ колишнiх опiкунiв. З огляду на це вiддавати свого струльдбурга до будинку безсмертя нiхто не квапиться.

Науково-технiчний прогрес забезпечив втiлення нового безвiдмовного способу iдентифiкацi§ безсмертних. Вiднедавна данi про них усiх мiстяться в особливому електронному ре╓стрi. Посадовець, якому необхiдна iнформацiя про людину, що перед ним, просто пiдносить до родимо§ плями, яка ╓ мiткою безсмертя, електронний зчитувач, схожий на тi, що ними розшифровуються в супермаркетах штрих-коди, i все, що наразi вiдомо про конкретного струльдбурга, висвiчу╓ться на монiторi. Острiв"яни i це не вважають порушенням прав старо§ людини, оскiльки держслужбовець не ма╓ права на розголошення конфiденцiйно§ iнформацi§. До рiшучих дiй по впровадженню системи iдентифiкацi§ уряд спонукала резонансна судова справа, розгляд яко§ закiнчився в однiй iз вiддалених периферiй нещодавно. Iз матерiалами я ознайомився в архiвi Адмiнiстративного суду. Суть справи ╓ наступною. В*** селищi ** повiту***периферi§ два столiття тому (тобто вже пiсля убратервлення) народилася в сiм"§ простого селянина дiвчинка iз наочними ознаками безсмертно§ людини. На той час це вже не вважалося за недобрий знак, проте i зиску з народження тако§ дитини було мало, вiдтак бiдний батько вiддав чотирнадцяту в сво§й родинi дочку на утримання сiльсько§ громади. Доля таких дiвчат тодi(як в багатьох бiдних периферiйних закуточках i тепер) була невтiшною: дiвчинку годують спiльним коштом в кращому випадку до десяти рокiв, потiм вiдправляють в мiсто, щоб на вдячнiсть за благодiйництво вона вiдпрацювала громадi, або просто продають тому, хто запропону╓ бiльше грошей(пiсля формального скасування рабства процес продажу людини дещо ускладнився, проте дотепер ╓ можливим). Iнодi така жiнка рокiв за десять поверта╓ться до рiдно§ домiвки, приносячи неабиякi пiзнання в мистецтвi кохання i новомоднi венеричнi хвороби. Та в цьому випадку досягнення дiвчинкою вiку, коли, за рiшенням громади, було вже треба вiд"§жджати на заробiтки, спiвпало у часi з недолюдським експериментом iз вивезенням струльдбургiв за межi острова. Отримана власниками борделiв нова iнформацiя унеможливила навiть думку про перепродаж дiвчинки на материк, мiсцевi ж заклади на той час поповнень не потребували. Дiвчинку залишили, хоча i знеохоти, в рiдному селi. По спливу ж кiлькох десятилiть на кожного пiдстаркуватого струльдбурга стали перераховуватися кошти на утримання, вiдтак сiльська громада навiть радiла, що не позбулася потенцiйного джерела доходу. Коли старiй вже бабцi минуло вiсiмдесят, громада, яка офiцiйно була призначена опiкуном, почала отримувати омрiянi кошти. Але саме тут мiсцеве поспiльство спiткала прикра несподiванка: на вiсiмдесят шостому роцi життя старенька з доброго дива померла. Виявилось, що при народженнi за тавро безсмертя прийняли були звичайну родиму пляму - таке дуже зрiдка, але трапля╓ться. Пiти законним шляхом для громади означало звернутися до демографiчного департаменту i до суду з каяттям, а головне, повернути отриманi в незаконний , як виявилося, спосiб, кошти. Проте, мiцно по╓днана родинними та духовними зв"язками, спiльнота вирiшила дiяти iнакше. Було обрано стару жiнку, зовнiшньо схожу на небiжчицю, мiсцевий татуювальник наколов §й на головi те, що люди стороннi повиннi були вважати за тавро безсмертя. Подiю смертi псевдострульдбурга нiхто не ре╓стрував, проте у сiльськiй книзi записiв було зафiксоване зникнення без вiстi §§ заступницi. Державнi установи пiдмiни не помiтили, вiдтак нiхто не заважав громадi отримувати незаконний пенсiон. Коли були наочнi ознаки близько§ смертi чергово§ виконувачки обов"язкiв, сiльська старшина пiдшукувала кандидатку на замiну, i так все повторювалося понад ста рокiв. ╢дине, що обтяжувало шанованих на селi людей - бабки занадто часто вмирали, що приносило достойникам новий клопiт iз пошуками наступницi. Одного дня молодого сiльського писарчука осяяла думка, як тодi здавалось, генiальна: обирати нову отримувачку пенсi§ не серед пiдстаркуватих сiмдесятилiтнiх бабусь, а взяти на замiщення цi╓§ вакансi§ жiночку трохи молодшу, рокiв сорока - тодi щонайменше чотири, а можливо i п"ять десятилiть громада не знатиме головного болю принаймнi з пошуками нових кандидатур. Остання пiдмiна пройшла напрочуд вдало, старий поштар, в обов"язки якого входило щомiсяця пересвiдчитися в наявностi струльдбурга, перед тим, як вiддавати пенсiйнi грошi вповноваженiй особi, нiчого злого не помiтив.

Першi кiлька рокiв спiльнота вправно отримувала грошовi кошти, аж раптом сталося те, чого нiхто не сподiвався, хоча слiд було: виконавиця ролi жiнки-струльдурга завагiтнiла - в сорок п"ять рокiв таке трапля╓ться навiть iз мешканками неблагополучних регiонiв. Не бажаючи позбутися дитина, вона запiзно повiдомила сво§м односельцям, що при надi§, вiдтак залишалось тiльки сподiватися, що нiхто iз стороннiх не запiдозрить нiчого протягом кiлькох мiсяцiв. Як на зле, дружина новопризначеного молодого поштаря, що носив пенсiон, теж була очiкувала дитину, i, як не вкутували односельцi в купу широких спiдниць та ганчiр"я свою невчасно щасливу спiльницю, за деякими ознаками, що проявлялися на обличчi, державний службовець розпiзнав пiкантний стан отримувачки коштiв. Пишучi докладну по командi, вiн не хотiв нiкого скривдити, просто сподiвався, що стане спiвучасником доленосного вiдкриття в науцi( до того жодна жiнка-струльдбург в пiсляфертильному вiцi не спромоглася завагiтнiти) i керiвництво, врахувавши його сумлiння, сприятиме його ж кар"╓рному зростанню. Зрештою пiсля медогляду шахрайки омана вiдкрилася, жiночцi дали народити, а лише пiсля того запроторили на два роки до буцегарнi, громаду ж не тiльки позбавили виплат, що становили чи не половину сiльського бюджету, а ще зобов"язали вiдшкодувати кошти, незаконно отриманi протягом столiття. Нещасний листоноша змушений був змiнити зi сво╓ю родиною не тiльки мiсце проживання, а ще й прiзвище - кажуть, набиченi селюки дотепер розшукують його по всьому острову, i якщо знайдуть - йому вже напевно не жити. Висвiтлення цi╓§ справи в пресi пiд потрiбним кутом сприяло суспiльному розумiнь необхiдностi посилення облiку i контролю струльдбургiв.

╢ ще одна вольнiсть, яка за законом може бути надана будь-кому iз струльдбургiв, чий вiк перевищу╓ триста рокiв. Держава, водночас iз полегшенням життя безсмертному, вирiшу╓ завдання встановлення його вiку. Поляга╓ державна щедрiсть в наданнi права на отримання земельно§ дiлянки пiд забудову безкоштовно тому струльдбурговi, чи§ нащадки iз точнiстю до вiсiмдесяти рокiв визначать його вiк. Це дуже зворушливо, якщо згадати, що самому безсмертному iз нерухомостi потрiбне хiба що лiжко, а з майна рухомого - судно, клiзма та катетер.

Оскiльки вся iсторiя цивiлiзацi§ за останнi кiлька тисячолiть - це iсторiя вiйн, то визначити бодай приблизну дату народження людини можна, дiзнавшись, сучасником яко§ iз во╓н зовнiшнього свiту вiн був за часiв свого свiдомого iснування. Той струльдбург, який народився пiд час зафiксовано§ iсториками вiйни, або в часовому промiжку п"ятдесят рокiв до §§ початку - тридцять рокiв пiсля §§ закiнчення, оголошу╓ться владою онуком означено§ вiйни i отриму╓ омрiяну нащадками дiлянку. Нiкого не диву╓ той факт, що кiлькiсть онукiв вiйни щороку бiльша╓. Вiдтак на теренах острова можуть зустрiтися один з одним онуки сторiчно§, тридцятирiчно§ та семирiчно§ вiйн, онуки ж вiйн шестиденно§ та п"ятиденно§ лише очiкують на отримання належних §м пiльг. Здавалося б, маючи такий великий промiжок часу, будь-який безсмертний ма╓ змогу прилаштуватися пiд якусь вiйну, проте бюрократичний диявол, як завжди, прича§вся в процедурi. Оскiльки королiвськi архiви iз тими книгами, де були занотованi дати народження струльдбургiв, назавжди втраченi, визначати вiк безсмертно§ iстоти належить через особисте спiлкування. Коротко процедура ма╓ наступний алгоритм. Кожен струльдбург, якщо вiн, звичайно, не втратив дару мовлення i мислення внаслiдок удару, напевно може назвати iм"я свого батька або сина. Далi достойний нащадок не менш достойного предка повинен в супроводi свiдкiв §хати до Глабдобдрiбу, де, за згодою i за сприяння Володаря, викликати означену особу iз царства померлих. В тi далекi часи, коли планета не була такою залюдненою, як сьогоднi, в царинi мертвих також було просторо, вiдтак гiднi люди, що помирали у свiтi зовнiшньому, залюбки спiлкувалися iз небiжчиками iз тi╓§ частини свiту, яка наразi зветься пiдшатровою террою. Кожний померлий ла╜╜нежець мiг назвати одне або кiлька шляхетних iмен представникiв зовнiшнього свiту , а вже викликавши когось iз них, можна дiзнатися, на якiй вiйнi вiн вiдзначився(або яку фiнансував), i, вже орi╓нтуючись на цю iнформацiю, титулувати самого струльдбурга онуком вiдповiдно§ вiйни. Майже всi вищi ла╜╜незькi родини, що утримують свого предка, отримали в такий спосiб земельнi дiлянки пiд забудову або в столицi, або в центрах периферiй. Хоча конституцi╓ю гарантовано право будь-якому струльдбургу отримати заповiтний клаптик дорогоцiнно§ землi, проте в реальному життi воно стосу╓ться лише представникiв вищих прошаркiв суспiльства. I це не ╓ проявом дискримiнацi§ з боку влади. Просто представникам поганi важко i накладко дотриматися всiх крокiв процедури, але ╓ не менш сутт╓ва деталь, яка може звести нанiвець всi потуги новоспеченого достойника. Рiч у тiм, що в царствi мертвих сегрегацiя на менш жорстка, нiж в суспiльствах живих, отже людинi неблагороднiй в потойбiчному життi важко буде знайти спiврозмовника, iм"я якого занесено на скрижалi iсторi§. Не так давно майже всi привладненi острова щиро спiвчували одному iз сво§х товаришiв, який був намагався, рiвняючись iз вищими, так само встановити вiк свого струльдбурга. То був один iз дуже шанованих в столицi людей, вiдставний директор однi╓§ iз тих засекречених фекальних скриньок, якi займалися вiдливанням куль iз стратегiчно§ секретно§ сировини. Iм"я татуся свого животiючого струльдбурга нащадок дiзнався легко, також, на чародiйницькому островi, викликавши на спiврозмову померлого предка свого, дiзнався i про його фах - був той друго§ гiльдi§ золотарем. А от далi розшук забуксувався: ╓диний, з ким задружився предок iз померлих приблизно в той же час представникiв свiту зовнiшнього, був його лондонський колега на прiзвисько Смердючий Джон, який, в свою чергу, iз всiх достойних сво§х сучасникiв спромiгся назвати тiльки майстра золотарських справ, свого, як тепер би сказали, безпосереднього керiвника Чарлi-шкуродера. Вiдомий був цей низькодостойник тим, що в часи, вiльнi вiд головного дiла свого життя, вичиняв iз бродячих котiв непоганих горноста§в для лондонських напiвледi. Комiсiя iз розкопок генеалогiчного корiння навiть пiшла на те, щоб викликати тих дiвчат, яких було названо на ймення, i вони щось таке казали про вiдвiдувачiв свого закладу, якi вихвалялися багатою вiйськовою здобиччю, проте не могли пригадати навiть iмен сво§х кавалерiв, тим бiльше не було нiяких доказiв того, що тi ланцi вiдвоювали добро в священнiй борнi з клятими сарацинами, а не здобули його грабiжництвом у навколишнiх лiсах. Так, витративши силу силенну грошей (оскiльки за кожний приватний виклик фiзична особа сплачу╓ певну суму в казну володаря Глабдобдрiба), i все"дно спiймавши облизня, пригнiчений достойник повернувся на батькiвщину.

Моя розповiдь про сучасне життя струльдбургiв була б неповною, якби я не розповiв про справжнiй ла╜╜незький прорив у галузi практично§ медицини - можливiсть омолодження безсмертного. Iз всiх напрямкiв медицини найбiльший розвиток отримала геронтологiя. Багатi§ острова, маючи перед власнi очi приклад животiння струльдбургiв, звiсно, жити вiчно не збираються, тому мiсцевi геронтологи зосередили сво§ зусилля не на подовженнi вiку, а на тих заходах, що дозволяють шанованiй пiдстаркуватiй людинi повернути собi житт╓вi сили. Нема╓ нiчого дивного, що дослiдження органiзму стареньких смертних iдуть паралельно iз масовими обстеженнями струльдбургiв, в омолодженнi яких i досягнуто найбiльших успiхiв. В будинках безсмертя багато ╓ волонтерiв, якi зголосяться бути пiддослiдними в смiливих медичних експериментах - §хнiм життям все одно нiчого не загрожу╓. Кращi хiрурги острова тривалий час методом спроб i помилок намагалися щось ско§ти iз безсмертним органiзмом, i старання цi не були марними. Головне, що необхiдно для успiху операцi§ - органiзм людського ембрiона , вiком вiд зачаття тридцять тижнiв. Лiкарi практично довели, що пiсля пiдсадки у вiдповiднi точки старого органiзму тих молодих залоз, що виробляють певнi гормони, а саме щитоподiбно§, пiдшлунково§ та передмiхурово§(коли йдеться про омолодження струльдбурга- чоловiка), якщо при цьому вводити до безсмертного органiзму певний набiр поживних речовин, струльдбургу можна на короткий промiжок часу повернути якщо не молодiсть, то принаймнi такий стан здоров"я i розуму, який вiн мав у п"ятдесят-шiстдесят рокiв. Щоправда, в новому для себе станi безсмертна iстота перебува╓ не бiльше тижня, i да╓ ефект така процедура не частiше, нiж один раз на двадцять чотири роки. Та попри це вiдкриття стало справжньою сенсацi╓ю на самому островi, i якби не умови Великого договору, що забороняють мати зв"язки iз зовнiшнiми iнституцiями в обхiд Логадiйських урядовцiв, неодмiнно отримало б яку-небудь премiю в галузi медицини. Одразу законом було надано всiм без виключення струльдбургам права на омолодження, звiсно, виключно у випадку, коли якась молодиця чи то дiвиця раптово втратить свою ненароджену дитину саме на такому термiнi вагiтностi. Але в багатих родинах черга просувалась напрочуд швидко - випадки переривання вагiтностi за наявнiстю медичних показань почастiшали на порядки. Окремi нишпорки вiд преси навiть припускали, що ма╓ мiсце зговiр багато§ родини з вагiтною незаможницею, проте довести цi факти нiхто не спромiгся. Кожен струльдбург, якого було омолоджено в державнiй лiкарнi, ма╓ перед суспiльством почесний обов"язок: вiн неодмiнно повинен виступити перед учнями старших класiв середнiх шкiл iз промовою i спогадами про життя кра§ни в його молодi роки. Такий захiд зветься "уроком нацiонально§ пам"ятi". Сталося так, що наприкiнцi травня 2008 року саме одна iз таких операцiй з омолодження була успiшно проведена над струльдбургом, вiк якого був приблизно двiстi п"ятдесят рокiв. Тодi до мене звернувся мiй товариш i провiдник iз наполегливою пропозицi╓ю, оскiльки я глибоко вивчав iсторiю Ла╜╜не╜╜а, вiдвiдати цей захiд. То було втiлення в життя гуллiверових мрiй - безсмертна людина отримувала на якийсь час ще i здоров"я - з нею в адекватному §§ станi можна було поспiлкуватися особисто. До того ж пiсля вивчення перiоду останнiх рокiв правлiння короля i перiоду убратервлення у мене залишалося кiлька запитань, якi я i сподiвався поставити шановному чоловiковi. Урочиста зустрiч була дуже схожою на аналогiчнi заходи в кра§нах зовнiшнiх, коли представники старшого поколiння для розповiдi про сво╓ життя приходять до молодi. Проте, вже з самого початку промови я вiдзначив, що дiдусь говорить не сво§ми словами, а, дiставши iз кишенi свiй екземпляр зручника i вiдкривши його на вiдповiднiй сторiнцi, впевнився, що викладач повторю╓ слово в слово, навiть iз тими самими стилiстичними помилками, текст iз цi╓§ брошури. Менi стало здорового глузду не виходити до трибуни зi сво§ми запитаннями(тим бiльше, запитання, що були вiдпрацьованi заздалегiдь, задавало старенькому юнацтво). По завершеннi уроку я звернувся до свого товариша i почув наступне пояснення тому, що бачив та чув. Першi кiлька урокiв нацiонально§ пам"ятi дiйсно проходили пiд спонтаннi спогади омолоджених струльдбургiв, аж поки одного разу викладачем було призначено такого собi чоловiка, котрого iще за часiв повноцiнного його життя вважали трохи не при сво╓му розумi - вiн, хоча i був iз вищо§ родини, вiдмовився виривати собi нiздрi, щоб стати в очах iмператора людиною достойною. Його люблячi нащадки жалiли дивакуватого свого прабатька, вiдтак пiддали процедурi омолодження. Але те, що цей оратор почав промовляти iз трибуни, називаючи старшого брата окупантом, нове панство - згра╓ю бандитiв, а сво§х сучасникiв - представникiв панства старого ницими рабами, пiднiжками i колабарантами, не вкладалося в голови пересiчних острiв"ян. Пiдлiтки були ошелешенi такою незнаною трактовкою iсторi§ власно§ кра§ни, але, на щастя, порядок у великiй аудиторi§ пильнували вчителi - досвiдченi партiйцi. Вони дуже швидко усвiдомили, що всi цi теревенi ╓ наслiдком того, що старенький несповна розуму. Промовця вже за кiлька хвилин загорнули у гамiвну сорочку, вiдвезли до божевiльнi, де пiд впливом психотропних засобiв заспокiйливо§ дi§ вiн повернувся до способу iснування звичайного струльдбурга. Дiтям пояснили, що це всього лише заздалегiдь спланована перевiрка §хньо§ реакцi§ на злiснi провокацi§. Проте, щоб уникнути подiбних витiвок в майбутньому, ухвалено було перед проведенням кожного наступного уроку пам"ятi перевiряти залишки iнформацi§ в головi у потенцiйного промовця, натреновуючи його говорити наступному поколiнню лише правильнi слова. Перевiрка входить до службових обов"язкiв керiвництва навчального закладу i контролю╓ться спецiальним вiддiлом Мiнiстерства Безпеки, офiцери якого неодноразово вiдзначали у звiтах, що чим менше власно§ пам"ятi залиша╓ться в головi омолоджено§ iстоти, тим кращий iз не§ виходить викладач. Мiнiстерство освiти не збира╓ться надалi вiдмовлятися вiд проведення такого типу занять, навiть плану╓ ввести в шкiльну програму ще уроки нацiонально§ совiстi i нацiонально§ гiдностi з застосуванням тих самих критерi§в вiдбору вчителiв.


Роздiл IХ. Автор присутнiй як гiсть на вiдкриттi парламентсько§ сесi§. Iсторiя i основнi засади парламентаризму на островi. Демократичний процес та паростки громадянського суспiльства.

Було б великою хибою з мого боку не описати тi демократичнi iнститути, що, хоча i було перейнято вiд свiту зовнiшнього, на островi дуже нагодилися i використовуються для ефективного управлiння традицiоналiстським суспiльством вже тривалий час. Найзначущим з них ╓, звiсно, парламент, орган законодавчий та представницький, дiяльнiсть якого так вплинула на iсторiю Ла╜╜не╜╜а i визнача╓ полiтичнi засади тепер. Тому, коли вiд свого провiдника я прочув, що невдовзi вiдкрива╓ться парламентська сесiя чергового напiвскликання, я не мiг втриматися вiд бажання бути присутнiм. Мiй товариш без особливих зусиль виправив перепустку в ложу преси, зауваживши, що всi гостi мають право знаходитися там не довше, нiж це дозволено i працюючим журналiстам, а саме в той час, коли тривають урочистостi. Все ж iнше для люду необiзнаного не ╓ цiкавим, попри це я наважуся описати деякi подробицi дiяльностi законотворчо§. Початок роботи парламентсько§ сесi§ - це ╓дине, що бачить широкий загал виборцiв. Пленарних засiдань, в тому виглядi, до якого звик пересiчний виборець свiту зовнiшнього, в тамтешньому парламентi взагалi не ведеться, голосування шляхом пiдiймання догори рук, вкидання кудись бюлетеня або натискання кнопки ╓ зайвим. Сама процедура голосування спрощена до елементарного: пiсля складання присяги керiвники фракцiй збирають у обранцiв атрибути §хнього депутатства( колись то були срiбнi амулети, тепер заламiнованi iз голографiчним гербом бейджики, але надалi пропону╓ться ввести, як в бiльшостi парламентiв свiту, пластиковi картки). Коалiцiада також проходить за дуже простою процедурою: очiльники фракцiй за зачиненими дверима торгуються iз координатором фракцi§ партi§ влади, скiльки депутатiв до коалiцi§ увiйде, зiйшовшись в цiнi, координатори-мiноритарi§ вiддають належну кiлькiсть бейджикiв в розпорядження очiльника фракцi§ партi§ найпотужнiшо§. Перед початком сесi§ кожний народний обранець отриму╓ таку кiлькiсть голосувальних бейджикiв, яка дорiвню╓ запланованiй у порядку денному кiлькостi голосувань. Цими одноразовими картками вiн може розпорядитися на власний розсуд, тримаючи при собi, i реалiзуючи сво╓ право на голос особисто - тодi його вважають позафракцiйним, а може передати очiльнику яко§сь фракцi§ всi одноразовi голосувальнi картки, або якусь певну §хню кiлькiсть. Все це народний обранець робить не безоплатно, цiна одного бейджика варiю╓ залежно вiд полiтично§ ситуацi§. Протизаконними цi дi§ на островi не вважа╓ нiхто, бо кожна доросла людина чудово розумi╓: для того, щоб потрапити на заповiтний законодавчий олiмп, кандидат в депутати витратив силу силенну грошей, тож нiхто не сперечатиметься, що §х треба якось собi(читай - клану) повертати. Проте закон вимага╓ вiд обранця суворо§ звiтностi по його депутатських прибутках: достойник зобов"язаний в податковiй декларацi§ вказати точну суму, отриману з продажу сво§х бейджикiв i, вiднявши вiд не§ витрати на передвиборчу гонку, сплатити певний вiдсоток з отриманого прибутку. Депутат, який продав наперед сво§ голоси, отримати §х собi може тiльки в судовому порядку, якщо його адвокатами буде доведено, що цiна за волевиявлення достойника була занизькою. Прецедентiв таких дуже мало, суд ста╓ на бiк позивача переважно у тих випадках, коли останнiй поспiхом запродав шматки паперу iз сво§м чесним iм"ям партi§ опозицiйнiй. Самий процес голосування нагаду╓ велику гру в картярському клубi: очiльники фракцiй, а також тi iз позафракцiйних, що мають на руках мiнiмально необхiдну кiлькiсть одноразових голосувальних карток i бажають брати участь у вирiшеннi долi документа сiдають формально як рiвнi за великим круглим столом i по оголошеннi розгляду по черзi кидають сво§ голосувальнi картки з одного чи то iншого боку вiд роздiльно§ лiнi§. Коли на тому боцi вiд риски, який символiзу╓ голосування позитивне, набира╓ться бейджикiв така кiлькiсть, що дорiвню╓ п"ятдесятьом процентам плюс один голос вiд списочно§ чисельностi депутатiв, спiкер, в обов"язки якого входить цi бейджики рахувати, дзенька╓ молоточком в мiдну тарiлицю i оголошу╓ законопроект ухваленим. Якщо ж якась полiтична сила поставить за мету законопроект провалити, §§ представниковi необхiдно накидати таку саму кiлькiсть бейджикiв на протилежну сторону. Кiлькiсть голосувальних бейджикiв на руках фракцiйних лiдерiв обмежена, тож представники опозицi§ тричi подумають, перед тим, як виносити на розгляд парламенту наперед непрохiдний документ, бо за результатами не результативного голосування голоси депутатськими групами все одно втрачаються, переходячи до так звано§ парламентсько§ скарбнички. Вiдтак партi§ влади iнодi нема╓ сенсу витрачати дорогоцiннi бейджики на провалення опозицiйного закону, достатньо лише мати гарантi§ вiд депутатiв позафракцiйних, що тi порушать джентльменську угоду з опозицi╓ю i пасуватимуть, коли настане черга §хнього ходу на грi за певний закон. Такий спосiб легiтимiзацi§ законiв напрочуд зручний i згодився б в тих кра§нах, де депутати мають звичку байдикувати, не вiдвiдуючи засiдання. Вiн корiниться в тих часах, коли замiсть зеленого сукна використовувалися звичайнi ваги, на якi обранцi кидали навмисно для цього викарбуванi срiбнi монети. Тодi роль спiкера зводилася до того, щоб роздивлятися ухил стрiлки терезiв, а мiсткiсть §хнiх чаш дозволяла вкинути до кожно§ саме ту кiлькiсть монет, що була на одну бiльшою, нiж половина вiд чисельностi депутатського корпусу. Вiд цi╓§ практики вiдiйшли були тому, що до парламентсько§ скарбнички все бiльше стало потрапляти монет пiдробних( срiбло в iмперськi часи було ╓диним благородним металом, який не пiдлягав конфiскацi§ i вивезенню до Логадо, спритнi ж дiлки, захищенi депутатською недоторканiстю, мали змогу манiпулювати з атрибутами влади). Натепер всi полiтичнi сили погоджуються, що i кидання бейджикiв по обидва боки роздiльно§ на столi смуги ╓ наразi анахронiзмом, вже розробленi програми, якi б перенесли процедуру в локальну комп"ютерну мережу. Нарiжним каменем залиша╓ться поправка про введення так званого сенсорного датчика, що його зобов"язаний буде носити на собi кожний депутат. Рiч у тiм, що застарiлi голосувальнi бейджики роздаються народним обранцям на початку поточно§ сесi§ i до часу §§ закiнчення ╓ в оборотi неуособленому, наче векселi або борговi розписки. Якщо ж з депутатом трапля╓ться щось зле ( достойник може померти чи то бути вбитим, ви§хати на континент або взагалi до яко§сь кра§ни зовнiшнього свiту, його можуть навiть за згоди бiльшостi парламентарiв ув"язнити) його одноразовi голоси все одно зараховуються пiд час волевиявлення. У разi ж введення ре╓стру електронного всi данi про фiзичну неспроможнiсть депутата бути присутнiм навiть в столицi кра§ни спливатимуть автоматично, комп"ютерна система видаватиме помилку, i процес волевиявлення може бути заблокований. Владi вже вдалося протиснути через законодавчий орган перепрограмування системи для неможливостi блокування електронних голосiв вiдсутнiх депутатiв - закон ╜рунту╓ться на тi╓§ презумпцi§, що не можна позбавляти людину гiдну тих прав, якi §й наданi, включно iз правом вибору, а те, що гiдник потрапив був на нари або втiк гала свiта вiд кредиторiв, ще не робить його людиною менш достойною. Натепер опозицiя наполяга╓ викреслювати автоматично iз електронного ре╓стру принаймнi щойно померлих, а для чiтко§ констатацi§ факту смертi обранця пропону╓ кожному iз народних заступникiв носити на собi термодатчик, вiд якого одразу пiде певний сигнал, коли тiло почне холонути. Проте такий варiант, на думку партi§ правлячо§, по-перше несе в собi загрозу та╓мницi приватного життя людей в суспiльствi шанованих, по-друге позбавля╓ деяких майнових прав нащадкiв тих високодостойникiв, якi пiшли з життя протягом поточно§ сесi§. Поки питання розгляда╓ться Радою читачiв законiв, народнi обранцi реалiзують сво§ права у звичний картярський спосiб, процедура якого ╓ дiйством зовсiм не цiкавим для громадянина пересiчного, вiдтак i показувати §§ широкому загаловi, тим бiльше транслювати по радiо, не ма╓ сенсу. Проте нуднiсть копiтко§ роботи законодавцiв компенсу╓ться пишнiстю заходiв, якi здiйснюються напоказ широкому загалу. Сама процедура урочистого вiдкриття ╓ напрочуд швидкоплинною , але вiд того не ста╓ менш ефектною. Вона транслю╓ться на кра§ну наживо. Нагадаю читачевi, що споруда, де працю╓ законодавчий орган кра§ни, будувалася за проектом мiсця для масових дiйств, тож пiсля залюднення народними обранцями великих перебудов не зазнала, i публiку наразi розважають дiйовi особи полiтичнi, але використовуючи циркове причандалля. Я бачив дiйство на власнi очi, тому можу описати це фе╓ричне видовище. На те мiсце, де за задумом архiтекторiв повинна бути циркова арена, виходять по двадцять чотири народних обранця в костюмах клоунiв - з одного боку арени в перуках рудих, з iншого - в синiх. Протягом кiлькох хвилин двiйко цих веселих гуртiв одне одного перекривляють, насмiхаються, показують рiзнi жести сторонi iншого кольору, навiть плюють тобто роблять все, окрiм прямого фiзичного контакту. Бiйки мiж представниками сторiн практикувалися тривалий час, проте були забороненi пiсля такого прикрого випадку: один iз вiце-спiкерiв iз синьо§ сторони перед телекамерами i на очах у мiльйонiв телеглядачiв пiд час дружньо§ бiйки вирвав був кадика одному iз позафракцiйних на той час обранцiв народу. Депутат той був миршавий i нiкому не при╓мний, проте втратив вiн життя на очах не тiльки у сво§х колег, але й мiльйонiв глядачiв телевiзi§, а вiдтак, його сiм"§, як родичам загиблого на бойовому посту, мали виплачуватися неабиякi компенсацiйнi кошти за втрату достойного члена родини. Серед дiйства зненацька з-пiд арени з"явля╓ться спiкер, якого вже обрано до початку роботи на публiку. Вiн вироста╓ нiби з-пiд землi в перуцi кольору зеленого, нагору його тягнуть прив"язанi до пояса повiтрянi кульки. Через невелику пiдйомну силу такого лiтального знаряддя на цю роль зазвичай обирають найдрiбнiшого чоловiчка. Пiдiймаючись над обома гуртами тих, що б"ються, вiн крутить на два боки фiгури з пальцiв, i нiби пропонуючи замирення, вигуку╓ час вiд часу: "Дулю вашiй хатi, дзуськи й вашiй також". Злетiвши пiд самiсiнький купол, очiльник парламенту покида╓ загал, неначе гумовий ведмiдь стадiон - для цього спецiалiзована бригада на даху вiдкрива╓ отвiр у банi, iнша ж бригада ловить головного промовця кра§ни великим саком, пiсля чого той поверта╓ться до сво§х полiтичних побратимiв. В Iсторi§ iснування тако§ процедури вiдкриття роботи сесi§ було два випадки, коли зовсiм випадково саком сво╓часно не вдалося зловити спiкерiв i тi полетiли далi. Одного з тих двох бiдолах вiтром вiднесло до океану, вiдтак його оголосили пропалим без вiстi. Iнший вiдлетiв на кiлька миль за столичне п"яте кiльце - цього вiднайшли i згодом повернули до сесiйно§ зали, але чоловiчок закляк з переляку таким чином, що дулi на обидвох руках розкрутити йому не вдалося до самого закiнчення напiвскликання. Пiсля частини урочисто§ йде той акт заходу, що повинен символiзувати ╓днання нацi§. Всi обранцi - учасники шоу в костюмах клоунiв, iншi в цивiльному йдуть до гостьового холу, де сто§ть дiжка iз шампанським дорогущих марок, що його заздалегiдь налито iз пляшок у великий резервуар, куди вкинуте однiсiньке яблуко. Iз зав"язаними назад руками двiйко представникiв - по одному вiд влади i опозицi§ - повиннi з"§сти, або принаймнi понадкусювати яблуко. Секрет фокуса поляга╓ в тому, що вхопити плiд зубами можливо тiльки за умови, що обо╓ iз гравцiв дiятимуть спiльно, стиснувши мiж ротами яблуко i надкусюючи потроху з кожного боку. Проте майже завжди опоненти намагаються загнати яблуко кожен в свiй кут, побиваючись лобами та носами, i навiть кусаючи одне одного. Дуже зрiдка двом достойникам вда╓ться з"§сти бодай половину плода, проте алкогольного напою навiть мимоволi вони насьорбаються досхочу, та й електорат ця процедура при╓мно тiшить. Але така iдилiя панувала в стiнах парламенту далеко не завжди. Вивчити iсторiю парламентаризму на островi для мене не було чимось важким. Чи був якийсь подiбний заклад за королiвських часiв для мене, як для всiх iнших дослiдникiв, назавжди залишиться та╓мницею, зате про дiяльнiсть гiдних представникiв свого народу доби колонiально§ та незалежно§ я дiзнався дуже багато цiкавого.

Отже, тiльки-но постихали вири убратервлення, необхiднiсть мiсця, де б встановлювалися загальнообов"язковi правила, постала неабияк гостро. Призначений губернатор-розпорядник, хоча i спiлкувався з Сонцесяйним iмператором iменем всього острова, абсолютно§ влади, звiсна рiч, не мав. ╢днiсть новоутвореного панства всiх периферiй зводилася до того, що увесь цей рiзношорстний загал палко обожнював iмператора особисто i щиро зневажав автохтонiв, §хню мову, вiру, традицi§ тощо, проте цим i вичерпувалася. У зносинах фiнансових, як мiж собою так i з метрополi╓ю, конфлiкти iнтересiв спалахували мало не щодня, аж тут до традицiйних способiв отримання доходу додалася ще работоргiвля - бiзнес настiльки прибутковий, що було б дивно не спостерiгати пiвнячих бо§в мiж кланами найдостойнiших за право контролю над людськими потоками. Проте природна мудрiсть, або за iншою версi╓ю, iнстинкт самозбереження примусив таки високодостойникiв почати мiж собою перемовини - принаймнi задля припинення кривавого розбрату, якого прояви вже набували небезпечних масштабiв. На перше в новiтнiй iсторi§ острова зiбрання представникiв периферiй за попередннiми домовленостями з"явилися самi очiльники кланiв - люди мудрi i впливовi. Безпекою можна було не перейматися, оскiльки важко уявити собi таку навiть не при здоровому глуздi людину, що наважилася б не те що скривдити такого достойника, а бодай подивитися в бiк вищо§ iстоти з неповагою. Кiлька днiв тривали перемовини мiж патрiархами за люлькою, набитою чарiвною травичкою, в той самий час вповноваженi ними стряпчi узгоджували технiчний бiк домовленостi. Це скликання увiйшло в iсторiю пiд назвою "мудрий парламент", пiд час його роботи були розподiленi мiж родами всi сфери впливу i встановленi деякi норми поведiнки вищих iстот у товариствi рiвних собi. Одним iз пунктiв велико§ угоди, що §§ уклали мудрi парламентарi, було скликання невдовзi представницького органу, який мiстився б в столицi i дiяв на постiйнiй основi - не варто пояснювати, що очiльники кланiв не були в змозi довiчно перебувати в Трiлдогдрiбi, маючи зобов"язання перед сво§ми сiм"ями. Вiдтак було схвалено пропозицiю, що кожна впливова родина, яких було на той час по сiм в кожнiй з периферiй, вiдрядить до столицi одного iз молодших синiв, i тi, збираючись в однiй iз вцiлiлих королiвських резиденцiй, будуть щонайменше раз на тиждень обговорювати i вирiшувати наболiлi питання - а що економiчнi суперечки виникатимуть постiйно - в цьому не було жодних сумнiвiв. До того ж старiйшини плекали надiю, що молодi люди встановлять кола потрiбних зв"язкiв, а можливо навiть породичаються з рiвнею iз iнших периферiй. Збори цi увiйшли до iсторичних нотаткiв як "молодий парламент". У визначений день всi молодшi достойники дiйсно зiбралися у будiвлi, що стала потiм на столiття осередком парламентського життя кра§ни. Проте зелена золота молодь сподiвань сво§х шляхетних батькiв не виправдала. Гурт то був занадто веселий та галасливий, молодики дiйсно купкувалися, проте зовсiм не в тому форматi, на який сподiвались §хнi старi. Уявiть собi скопичення кiлькох десяткiв мажорiв, якi не обмеженi в сво§й поведiнцi анi моральними устоями, анi страхом покарання. Метою тимчасових об"╓днань були переважно розпиття екзотичних для острова алкогольних напо§в або вживання наркотичних препаратiв. Дiвуль сумнiвно§ поведiнки молодi достойники тягали просто в залi засiдань. Тi дядьки iз числа поганi привладнено§, що були приставленими до кожного панича, нiяк не могли сво§х перезрiлих улюбленцiв вгамувати. Спiкер, який призначався iз представникiв не дуже багато§ трiлдогдрiбсько§ шляхти, на той час був суто технiчною фiгурою, в обо"язки його входило закликати галасливу молодь до порядку. Та це молодi шибеники одразу сприйняли як неповагу до самих себе, вiдтак наклали головами аж шестеро новопризначених вихователiв цих високошляхетних недорослiв протягом кiлькох пленарних тижнiв. Над тiлами трьох найнуднiших з головуючих молодики цинiчно поглумилися, прив"язавши вже мертвими до посадового крiсла, так що полiтичнi трупи по кiлька днин формально очолювали засiдання. Але попереду насувалося було найстрашнiше: зухвала зверхнiсть, з якою благороднi парубки звикли ставитися майже до всiх навколо себе, зiграла з ними злий жарт. Шляхетнi паничi, пiдбадьоренi внутрiшнiми вливаннями, в рештi решт почали задирати одне одного, а це, в разi, якщо б по╓динки скiнчалися смертю когось iз дуелянтiв, погрожувало за╜рунтувати кровну помсту i перерости в мiжклановi вiйни. Молодих парламентарiв було вiдкликано додому, а дядьки за погану поведiнку сво§х вихованцiв отримали всi по сто п"ятдесят ударiв батогами; тi з них, кому пощастило не померти внаслiдок екзекуцi§ теж роз"§хались по домiвках.

Проте необхiднiсть домовлятися постiйно i розрулювати проблеми, що не можуть не виникати спонтанно повсякчас, не пощезла, вiдтак треба було обирати повноважених представникiв iз iнших прошаркiв суспiльства. До третього складу парламенту кожен клан призначив представникiв привладнено§ поганi, якi мали дiяти виходячи iз настанов власних панiв i доводити до вищих тi проблеми, що виникають i потребують негайного вирiшення. На початку дiяльностi свого горезвiсного скликання були новопризначенi парламентарi забитими i всього наляканими iстотами, хоча, звiсна рiч, взялися вони далеко не з соцiального дна. Надмiрна кiлькiсть вищих, якi в сво§х справах метушилися столицею, цих низькодостойникiв дещо пригнiчувала, вони набагато впевненiше почувалися на плантацi§, стоячи, наче Сембо i Квiмбо, iз пугою в руцi над почорнiлими спинами сво§х непривладнених братiв. Ще одне стало на завадi вправнiй дiяльностi нового парламенту: майже всi обранцi були неписьменними, а вiдтак при укладаннi письмово§ домовленостi могли легко схибити, пiдмахнуваши власноруч поставленим хрестиком або взагалi не той папiр, що перед тим обговорювався, або, що навiть гiрше, поганець-писарчук мiг змiнити текст документа на користь iншо§ сторони. Щоб такого лиходiйства не траплялося, патрiархами родiв була схвалена пропозицiя ввести при парламентi iнституцiю читачiв законiв, або законникiв. Туди увiйшли по дво╓ достойникiв вiд кожно§ периферi§(читай - клану), дво╓ вiд столицi i дво╓, призначених особисто губернатором-розпорядником - все люди письменнi, з числа старого панства (серед найдостойнiших iстот, якi прибули кiлька десятилiть тому славнозвiсним кораблем на острiв не вiднайшлося жодного гiдника, котрий вмiв би читати). Всi домовленостi, укладенi усно i занотованi стряпчими, обов"язково давалися на прочитання тим законникам, iнтереси чи╓§ периферi§ займалися, i неодмiнно законникам губернаторським, аж тодi вповноваженi представники кланiв ставили дiд документом хрестика або притуляли засмальцьованого пальця.

Кiлька рокiв дiяльнiсть представницького органу цiлком влаштовувала всiх учасникiв полiтичного процесу. Проте з iсторi§ усiх кра§н свiту вiдомо, що люд низького роду, коли його несподiвано звеличують, дуже скоро почина╓ сприймати свiй талан за вшанування якихось талантiв, а надане доброю панською волею за наленжне вiд бога. Вiдтак представники кланiв дуже швидко перестали бути чужинцями в столицi, вдягатися стали по-модньому, намагались навiть iмiтувати столичну говiрку. Та це все було зверхн╓ i напускне, чим верхiвкам кланiв не варто було перейматися. Всерединi парламенту визрiвав набагато страшнiший пiдступ: iстоти нижчого сослов"я стали спiлкуватися бiльш мiж собою, анiж слухати настанов сво§х панiв. Траплялося таке, що дво╓ таких собi низькодостойникiв вирiшували окремi питання, не питаючись верхiвок кланiв, певна рiч пильнуючи в угодах не лише панськi, а й особистi iнтереси. Але ще жахливiшим було те, що потурали цьому читачi законiв - без §хньо§ спiвучастi не був би пiдписаний жоден слизький з точки зору кланiв договiр. Недобрi чутки про пiдступнi зловживання рабами сво§м службовим становищем доходили до верхiвок майже всiх сiмей. Вiдтак iстотами вищими на черговому щорiчному зборi було ухвалено зробити ротацiю обранцiв долi: всiх до одного депутатiв старого скликання, вiдкликавши, вiдшмагати для проформи канчуками i розвезти по ма╓тках, хоча i не на низовi чорнi роботи, а здебiльшого наглядачами - тобто повернути §м колишнiй соцiальний статус - а на §хнi мiсця призначити нових.

Саме це рiшення дало поштовх до тi╓§ подi§, що §§ тепер в свiтi зовнiшньому назвали б бунтом мiльйонерiв проти мiльярдерiв, насправдi ж чiпляння привладнено§ поганi за надпривiлейованiшi для рабiв мiсця спричинило подi§, якi в деяких пiдручниках оголошувалася невдалою спробою здiйснити революцiю. Iсторiографи вiдзначають зависоку роль законникiв, якi весь час скликання накручували були обранцiв долi до дiй не зовсiм законних, в приватних бесiдах розповiдаючи §м про вiдомi на той час вже навiть на островi парламентськi республiки, про те, що зiбрання представникiв народу змiнювали повнiстю суспiльний лад в деяких кра§нах i вiдправляли на страту навiть монархiв.

Пiсля оприлюднення наказу про розпуск поточного скликання всi парламентарi зачинилися в будiвлi для зборiв разом iз законниками i одностайно прийняли кiлька рiшень, якi в подальшому стали доленосними для розвитку парламентаризму на островi. Тi ж самi iсторики, що вказують на провiдну роль читачiв законiв, неодноразово наголошують на нерiшучостi самих парламентарiв, якi до останнього вагалися, чи варто йти проти власного панства. Саме тому - цей факт зафiксований рiзними дослiдниками - до будiвлi парламенту задля пiдтримки бойового духу обранцiв був занесений цiлий мiшок з марихуаною i кiлька бочок мiцного винного напою. Не стану стверджувати, що саме тяжкий йорж iз дурi та алкоголю спричинив напад необ╜рунтовано§ смiливостi, але протягом кiлькох годин по тому були прийнятi, прописанi, закрiпленi вiдбитками депутатських пальцiв та пiдписанi законниками такi нормативнi акти, якi дарували особисту свободу всiм депутатам поточного скликання, забороняли застосовувати до них i наперед до всiх обраних посадовцiв тiлеснi покарання, а також встановлювали чiткий термiн в десять рокiв, протягом якого нiхто на мав права розпускати парламент. Веселi вигуки i п"яний спiв лунав iз будiвлi, де перебували обранцi майже всеньку нiч. А один iз депутатiв iз носом, схожим на п"ятак поросяти, що захмелiв найсильнiше за всiх i вiд того забажав бути першим серед рiвних та ще щоб його всi звали координатором народного волевиявлення, повсякчас вистрибуючи на мiсце для промов, дудлив якийсь напiй iз горла i радiсно вигукував:

"Воля! Свобода! Депутат - не крiпак, а тушка!!!" i кудахкав, сидячи на трибунi наче квочка на жердинi.

Такi веселощi тривали до ранку наступного дня. Хто зна╓, якi змiни в укладi суспiльства мали намiр здiйснити письменнi розумники, цiлком можливо, вони просто хотiли посунути iснуючу елiту iз владного олiмпу, перебравшись туди iз свого парнасу, чи то посiсти поруч. Та ймовiрний ще такий варiант iсторичного розвитку, що керувалися вони виключно iдеями гуманiзму i всезагально§ рiвностi, i, втiлюючи власнi iдеали в життя, запхали б свою кра§ну в криваву м"ясорубку, як це робили §хнi сучасники i в ╢вропi i поблизу американського континенту - все це залишиться для наступникiв загадкою, бо iз приходом наступного дня прийшло до депутатiв похмiлля, а з ним в не дуже розумнi голови став поволi повертатися здоровий глузд. Першим оговтався всенародний координатор, який на ранок панiкував емоцiйнiше, нiж радiв напередоднi, але поволi всi обранцi стали усвiдомлювати, що ж вони таке нако§ли. Представники привладнено§ поганi зрозумiли те, що повиннi були пам"ятати завжди: вони ╓ обранцями не народу або якихось його окремих кiл. Обирали §х помiж iнших не таких щасливих сво§х спiввiтчизникiв вищi, вiдтак i призначенi на щойно запровадженi посади обранцi були щоб пильнувати iнтереси тих самих надiстот. Сво§м же голосуванням, проголошуючи волю для себе особисто, вони надбання вищих родин розтринькали, адже погань - навiть найпривладненiша - перебува╓ у приватнiй власностi вищого, вiдтак, надавши свободу собi вони зазiхнули на найсвятiше - на власнiсть кланiв. Такого на островi не подарують нiкому навiть тепер, в тi ж мракобiснi роки жах брав навiть при однiй думцi про тi нелюдськi муки, яких зазна╓ винуватець до того, як йому ласкаво дозволять померти. Принишклi обранцi не мали навiть сил на панiку, проте новоспеченого координатора( вiн мав таки в собi лiдерськi якостi ) осяяла думка проста до генiальностi. Iдея не мiстила в собi нiчого оригiнального - нею користувалися всi ницi iстоти в будь-якому столiттi - i полягала в наступному: якщо не можливо заперечити наявнi докази злочину i провина встановлена остаточно, треба благати про пощаду, наголошуючи на тому фактi, що на зле дiяння хтось добрих людей пiдбив. Вибiр у ницих рабiв був невеликий - пiдмовниками було обрано законникiв, якi, до речi не змогли б спростувати сво╓§ провини, якби навiть вiдбувся судовий процес. Та на такi дурницi у переляканих протверезiлих обранцiв часу не було, вiдтак, схопивши всiх читачiв законiв, §м прямо в парламентськiй залi вiдтяли голови, поставили §х кожну на свою срiбну тацю i так понурою чередою iз свинорилим координатором на чолi пiшли здаватися на милiсть власним господарям - Рада вищих сидiла в очiкуваннi в палацi губернатора- разпорядника. Нiхто iз вищо§ знатi анi трiшечки не був наляканим тими подiями, що вiдбулися напередоднi у парламентi: як вправний скотар добре зна╓ норов i звички кожно§ особини в сво╓му гуртi, так цi власники гуртiв людських ницу вдачу сво§х рабiв, навiть дуже привладнених, могли легко передбачити. До того ж хазя§ сво§х холопiв любили, як полюбля╓ вiвчар навiть заблудну вiвцю. Та ще за святками то був день святого Жора - а на такi свята кровопролиття не вiтаються церквою. Вiдтак обранцям поталанило знов: вся депутацiя, що iз благанням покарати як зволi╓ пан, тiльки не позбавляти життя, кинулася в ноги вищим за себе iстотам, отримала помилування. Хоча в iсторiю парламентаризму це скликання увiйшло пiд назвою "ниций парламент", переоцiнити його законотворчу спадщину неможливо. Тi пункти щойно прийнятих законiв, якi займали iнтереси вищих, були скасованi призначеним нашвидкуруч новим складом Ради читачiв законiв, й поведiнцi анi моральними устоями, анi страхом покарання. Метою тимчасових об"╓днань були переважно розпиття екзотичних для острова алкогольних напо

&&&&&&<вiдбiр кандидатур законникiв з тих самих пiр стали пильнувати ретельначення змiнилася: вiдтодi достойник отриму╓ повноваження читача лише пiсля урочисто§ присяги парламентарям, здiйсненiй в присутностi Ради вищих i особисто губернатора-розпорядника, в обов"язки якого входить по закiнченнi проголошення клятви дати кандидатовi пряника i одразу ж шмагонути його по спинi канчуком. Маючи щодо конкретного кандидата якiсь сумнiви, високопосадовець ма╓ владу(без жодних правових наслiдкiв) так перетягнути бiдолаху, що той не в змозi буде виконувати будь-якi посадовi зобов"язання, якщо взагалi залишиться животiти. В такому випадку периферiйна знать зобов"язана висунути нову кандидатуру. В окремi часи, коли влада губернатора мiцнiшала, деякi периферi§ з такою запопадливiстю пiдшукували прохiдну фiгуру, що, траплялося, обраний законник не вмiв читати, проте у вiдданостi його нiхто не мав жодних сумнiвiв. - Автор > проте скасовувати все не стали, так наприклад положення сучасно§ Конституцi§ про депутатську недоторканiсть витiка╓ саме звiдти. Цiкава дрiбничка започаткувала ще одну дотепер дiючу норму законодавства. Вимолюючи пощади у вищих, деякi з депутатiв припали до нiг не свого пана, а iншого, не менш шанованого, достойника, що сидiв був поруч. Можливо давалося взнаки тяжке похмiлля, i не всi депутатськi мiзки ще вправно працювали, але iсну╓ також думка дослiдникiв, що, знаючи круту вдачу свого хазя§на, раб сподiвався, що iнший - добрiший i принаймнi одразу не заб"╓ ницого вимолювача на смерть. Вищих же настiльки тiшило видовище масового каяття, що вони не роздивлялися, кого благословляють. Потiм, перелiчивши i переглянувши кожен свiй гурт, панство вирiшило процедури не повторювати, i до кiнця "ницого скликання" депутат, що формально представляв одного пана, дiяв в iнтересах iншого, свого споконвiчного господаря - переляканi на смерть ницi депутати вiдтодi i подумати боялися про якийсь пiдступ проти свого або чужого хазя§на. Дотепер в парламентi iсну╓ практика, що раз на рiк в день святого Жора, який зазвичай переду╓ початку чергово§ сесi§, депутат ма╓ право змiнити фракцiю свого перебування.

Ротацiя депутатського корпусу один раз на десять рокiв в тi часи цiлком влаштовувала вищих. I, хоча високородне панство пiсля зiбрання "ницого парламенту" не мало вже сумнiвiв щодо вiдданостi сво§х обранцiв, задля бiльшо§ стабiлiзацi§ суспiльства була ухвалена процедура затвердження нового списочного складу парламенту постiйного Чорним парламентом, основнi засади дiяльностi якого мною вже описанi в iсторичному екскурсi. Жадiбнiсть люду пересiчного, кожний представник якого передбачувано волiв був залишити собi цiннiшу чорну перлину, вкидаючи до демократичного глеку бiлу, сприяла ухваленню великим людським зiбранням будь яко§ пропозицi§ згори, отже саме волевиявлення нiчого не вирiшувало, проте зiбрати представникiв всiх периферiй в столицi можливо було лише за згоди очiльникiв всiх кланiв. Невiдворотнiсть чергового всенародного волевиявлення спонукала впливовi сили до дiалогу, адже дiстатися столицi представникам будь-яко§ периферi§ могли завадити хазя§ територi§, якою виборщики чимчикували. Без кворуму Чорний парламент втрачав легiтимнiсть, а вiдсутнiсть його результативного волевиявлення могло призвести до прямого iмператорського правлiння на островi, якого, попри шалену любов до Сонцесяйного, не бажав нiхто iз мiсцево§ верхiвки. Практика затвердження складу призначеного постiйного парламенту парламентом Чорним скасована тiльки в другiй половинi столiття двадцятого, коли Першим Президентом були оголошенi вибори всезагальнi iз голосуванням за певнi партi§, проте карколомна змiна полiтично§ ситуацi§ звела цi вибори до протистояння мiж двома найвпливовiшими силами острова.

Натепер дi╓ наступний механiзм увiнчування мандатом народного обранця, який мiстить в собi елементи i усталеного вiковою традицi╓ю Чорного парламентаризму, i водночас ╜рунту╓ться на всезагальному виборчому правi. Головним i найважливiшим процесом виявлення громадянами сво╓§ полiтично§ волi ╓ вибори комунальнi. Посадовцi обираються та╓мним голосуванням, при чому всi вони, включаючи навiть кербуда, мають висуватися вiд певно§ полiтично§ сили. За результатами голосування розподiляються посади в комунальних пiдпри╓мства., окрiм цього вiд кожно§ дiльницi, на якiй заре╓стровано не менше однi╓§ тисячi виборцiв i не бiльше двох тисяч, обира╓ться один виборщик iз числа кандидатiв, висунутих партiями. За конкретну особу виборщика не голосують, береться до уваги лише кiлькiсть поданих за партiю голосiв. Один мажоритарний округ склада╓ться iз ста дiльниць. В заздалегiдь призначений день сто виборщикiв голосують особисто в та╓мному режимi за кандидатiв в депутати, теж вiд полiтичних партiй. Про особу депутата вiд свого округу виборцi дiзнаються тiльки iз зведеного бюлетеня виборчо§ комiсi§(громадяни пересiчнi знають вряди-годи першу п"ятiрку партiйного проводу). Прiзвище обранця навiть виборщик може дiзнатися, лише увiйшовши до голосувально§ кабiнки - партiйна дисциплiна або адмiнiстративний тиск змушу╓ його не роздумувати про моральнi якостi особистостi, що обира╓ться. Не так давно на одному iз вiддалених округiв до законодавчого зiбрання на спiр було обрано мавпу-орангутана iз тамтешнього зооцирку. В бюлетенi до графи "прiзвище" вписали прiзвисько, а фото одягненого у генеральський мундир i кашкет та у великих чорних окулярах ссавця не викликало пiдозри у виборщикiв. Викрили пiдмiну лише пiд час вручення мандату, коли великий примат, замiсть заприсягатися на вiрнiсть народовi, розтрощив булавою макiтру головуючого, подряпав керiвника опозицiонерiв i просто на трибунi намагався злягатися з наймолодшою депутаточкою владно§ фракцi§. Народного обранця насилу вдалося на певний час приспати, застосувавши транквiлiзатор. Подання вiд групи позафракцiйних позову до верховного суду було вiдхилено, Рада Читачiв законiв розтлумачила позивачам, що не можна паплюжити народне волевиявлення, вiдтак хоча слуга народу iз нелюдською зовнiшнiстю i не вiдвiдував по тому пленарних засiдань, картка його голосувала до завершення каденцi§.

В доповiдних записках провiдних аналiтикiв острова я знайшов аргументоване пiдтвердження тези, що натепер найкращим вiдображенням в силах парламентських суспiльно§ думки i вподобань меншостi була б система пропорцiйна з невiд"╓мнин правом фракцi§ позбавляти мандата тих сво§х членiв, що йдуть супротив партiйно§ волi. В державах з однопартiйною системою то ╓ однi╓ю iз ознак тоталiтаризму, та в кра§нах, де на полiтичному ринку представленi багато партiй i нiхто не заважа╓ вiдступниковi на нових виборах пристати до партi§ iншо§ або започаткувати власну, iмперативний мандат дуже б нагодився задля посилення особистою вiдповiдальностi обранця. Саме цього прагне i опозицiя iз будь-яким кольором партiйних знамен, але зовсiм не через власну наддемократичнiсть, а лише бажаючи захистити сво╓ в парламентi кiлькiсне надбання, або впровадити принаймнi в дiючу систему виборiв норму про вiртуальнiсть виборщикiв. Фракцiя владно§ партi§ постiйно або перекупля╓ на окрузi самих виборщикiв, або висмику╓ iз лав сво§х супротивникiв окремих народних депутатiв, здiйснюючи тиск переважно на бiзнес сiроманця i застосовуючи закони там, де для сво§х однопартiйцiв пану╓ повнiсiнький лiбералiзм. Приходячи ж до влади, партiя колись опозицiйна сама скубе лави квазiiдейних супротивникiв, а колишнi можновладцi волають, вимагаючи iмперативного мандату. Але найсутт╓вiша причина, чому пропорцiйна система залиша╓ться на островi чужорiдною поляга╓, на мою думку в, iсторичному уподобаннi народу - перебувати в рабствi, i нездатностi переважно§ бiльшостi електоральних мас абстрагуватися вiд конкретики i побачити уособлення колективного пана в якiйсь партi§. Якщо паном ╓ реальна людина - хай навiть призначена невiдомо ким, чесний раб чiтко усвiдомлю╓ кого i куди лискати, у щирому сподiвання отримати вiд вищого холуйський талант у виглядi збiльшення рабських вольностей. А коли пересiчний виборець почина╓ роздумувати, куди i пiд що цiлувати полiтичну партiю, у нього може вiд непритаманно§ йому розумово§ працi замакiтритися свiт.

Спосiб розподiлу депутатiв по фракцiях вже був мною описаний на початку роздiлу. Перехiд достойника з однi╓§ полiтично§ сили до iншо§ не сприйма╓ться як зрада, якщо вiн спричинений дiловим iнтересом. Дiйсно, кожна партiя традицiйно контролю╓ певний бiзнес, i достойник, який наприклад займа╓ться розведенням iндоперепiлок, почуватиметься серед членiв партi§ дуральникiв нiяково. Вза╓мопроникненню верхiвок партiйних номенклатур неабияк сприя╓ однорiднiсть острiвно§ елiти: всi високодостийники ╓ мiж собою хоч i далекими, та все ж таки родичами. Трапля╓ться, гiдний рiд вподоба╓ щойно створену партiю або навiть полiтичну силу, яка ма╓ усталенi традицi§ i купу╓ всю органiзацiю, наче якусь фiрму. Тодi залишають зазвичай одного з колишнiх керманичiв(бiльше не потрiбно), щоб виконував функцiю обличчя партi§, всi ж номенклатурнi посади обiймають високодостойнi представники клану та §хнiй галасливий почт: зятьки, фрайдiвки, причiпайли, дупники та iнший низькодостойний привладнений люд. Але трапля╓ться, що в опозицiонери призначають за якусь провину: така собi людинка тривалий час треться коло найпоживнiшого державного корита, маючи чiтко оговорений кусень смiтт╓вого бiзнесу, аж потiм, неначе §§ вжалив якийсь ╜едзь, почина╓ тягнути сво╓ рило до тих шматкiв, що §й належати за всiма суспiльними домовленостями не можуть, бо в такому випадку будуть зневаженi iнтереси iнших вищих iстот. Зазвичай вискочку легко вгамовують i вiдсилають на перевиховання очолювати якийсь позаштатний партiйний провiд, а чи зможе вона потому, вiдродившись з попелу, повернутися до вищих державних кiл залежить вiд вмiння само§ особистостi плазувати перед сильнiшими, водночас давлячи нижчих, без вагань йти по щойно нароблених мертвяках до мети, нашвидкуруч змiнювати принципи та переконання, не гидувати зверненням за пiдтримкою до будь-кого, вiд крисуванцiв до спецслужбовцiв iноземно§ держави, а головне - вмiння чiтко усвiдомлювати, за чи§ми рахунками треба платити неодмiнно та негайно, а кому можна милостиво пробачити взятий у нього ж борг. Одним словом, щоб продертися або повернутися до владного корита, треба бути справжнiм Полiтиком. Та задля бачення повно§ об"╓ктивно§ картини животiння законодавчого органу, треба ще знати настанови ла╜╜незьких полiтологiв, що ними користуються всi полiтичнi сили, формуючи фракцi§. Це дозволить пояснити, чому навiть в такiй установi, як тамтешнiй парламент, не все купу╓ться та прода╓ться за грошi. Згiдно iз методологi╓ю, всi депутати парламенту роздiленi на три категорi§. Перша - то ╓ депутати iдейнi. Кожна полiтична сила напередоднi виборiв прийма╓ до сво§х лав кiлькох таких достойникiв задля пiдвищення рейтингу. Такi особи, якщо §хнi прiзвища потрапляють до перелiку обраних, нiколи не вiддають сво§ одноразовi голосувальнi картки навiть керiвництву власно§ фракцi§, та останн╓ й не перейма╓ться тим, що хтось iз iдейних перебiжить до опонентiв, маючи бiльш сутт╓ву причину поглядати на них з острахом. Iдейний депутат може висловити власну думку з окремого питання, i тодi навiть партiйний провiд не перекона╓ його вiддати свiй голос за те, чого вимага╓ полiтична доцiльнiсть. Саме тому до лав депутатських iдейних беруть з неохотою - це найменша за чисельнiстю група в парламентi, практично червонокнижна. Друга категорiя народних обранцiв - так званi продажнi: назва влучно вiдображу╓ сутнiсть §хньо§ законотворчо§ дiяльностi. З ними легко домовлятися, вони не вдають iз себе незайманиць, проте найбiльшою незручнiстю роботи з такими ╓ те, що продаються вони будь-кому, хто заплатить бiльше, при чому нiхто не зна╓ напевно, в яку саме митт╓вiсть часу продажного обранця було перекуплено. Найцiкавiша для партiйного керiвництва масть третя - так званi свiйськi. Вони ╓ справжнiми патрiотами рiдно§ партi§, але вiдданiсть ця ма╓ в основi сво§й зовсiм не iдейнi §хнi переконання. В життi кожно§ людини, якщо вона здiйснила стрибок через кiлька сходинок соцiально§ драбини нагору, можна вiднайти один чи декiлька фактiв, яких би висуванець волiв не виставляти на широкий загал. Найбезневиннiшi серед них - закритi за сприяння впливових покровителiв карнi справи, позашлюбнi або гомосексуальнi статевi зв"язки чи навiть скотська пристрасть до малолiтнiх, хибна тяга до певного виду дурi чи азартних iгор. Все вищевказане не вважа╓ться серед представникiв острiвно§ елiти грiхом непробачним, хоча, якщо iнформацiя невчасно спливе на поверхню, то i змусить достойника понервувати, i добряче повисмокче грошенят. А от якщо спритник, роблячи карколомну кар"╓ру, не остерiгся долучитися до яко§сь шахрайсько§ оборудки, результатом яко§ стало зменшення статкiв одного з кланiв, i можна навести бодай непрямi докази цi╓§ махiнацi§ - тако§ неповаги до себе сiм"я не подару╓ навiть народному представниковi, i жодна з впливових сил на островi не наважиться запоручитися за людину, що ╓ пiд пiдозрою. Саме тому партiйнi функцiонери iз надзвичайними повноваженнями нишпорять i винюхують все, що може приховувати кожна темна конячка, з тих, кому занадто поталанило в життi. Звiсна рiч, iнформацiю такого ╜атунку легше збирати, носячи погони Мiнiстерства Безпеки, тому партiя влади тут на кiлька крокiв попереду опозицi§, хоча тих цiкавостей, що назбирала натепер опозицiйна партiя пiд час роботи справедливого уряду вистачило партiйному проводу на приборкання депутатiв не одного скликання. Оскiльки питання iдеологi§ давно вже не на часi, законодавча влада весь перiод демократично§ стабiльностi перейма╓ться виключно реальним сектором економiки, вiдтак ситуативнi коалiцi§, альянси i мезальянси злiплюються i розсипаються неначе хiмiчнi сполуки у пересиченому складному розчинi.

На питання якого типу республiкою ╓ ла╜╜незька держава - президентською чи то парламентською - точна вiдповiдь залежить вiд того перiоду полiтичного циклу, коли поста╓ таке питання. Пiсля того, як кра§на пережила двi буремнi виборчi кампанi§ протягом одного року, керiвництво тi╓§ партi§, що прийшла до влади, зробило органiзацiйнi висновки i вiдзначило, що найбiльшу загрозу спокою i стабiльностi, а вiдтак i демократi§, яка поляга╓ в роздачi рабських вольностей населенню, несе таке волевиявлення, яке спроможне одразу вiдсторонити владну силу вiд керма. Саме тому тепер за результатами виборiв вiдбува╓ться ротацiя лише половини списочного складу парламенту раз на три роки. Окрiм того введенi прямi президентськi вибори, i це, хоч формально i ╓ кроком до демократизацi§ суспiльства, насправдi закрiплю╓ владу в руках §§ утримувачiв ще мiцнiше. Рiч у тiм, що за кiлька мiсяцiв до всенародних виборiв голови держави парламент окремою постановою скасову╓ майже всi президентськi повноваження, вiдтак кандидати, виборюючи омрiяне крiсло, усвiдомлюють, що змагаються за посаду, яка нi на що не вплива╓. Пiсля переобрання чинного керiвника держави на обiйману посаду, йде подання в Раду Читачiв законiв вiд партi§ влади, яке законники радо задовольняють(оскiльки дiйсно змiна конституцiйних норм парламентською постановою суперечить навiть здоровому глузду), повертаючи повноваження новому-старому президентовi. В такий спосiб нинi дiючий президент-стабiлiст переобирався вже чотири рази. Це, на думку провладно§ партi§, убезпечить §§ в тому випадку, коли голову держави, боронь боже, оберуть не вiд тi╓§ полiтично§ сили - тодi вiн не матиме важелiв впливу, а повернути §х собi, не контролюючи законникiв, не спроможеться. До того ж така сумнiвна перспектива - навiть провiвши свого президента, абсолютно§ влади над кра§ною не отримати, - вiдляку╓ потенцiйних спонсорiв вiд опозицiйних кандидатiв.

Виборчий процес також, як i дiяльнiсть депутатського корпусу, сутт╓во рiзниться з тим, що звично спостерiгачам в свiтi зовнiшньому. Оскiльки депутатський корпус ╓ вiдображенням самого народу, правила гри для виборцiв ╜рунтуються на тих самих засадах, що i для §хнiх представникiв, звiсна рiч, з поправкою на соцiальний статус. Чинний закон про вибори, прийнятий ще три десятилiття тому, голоси виборцiв прирiвню╓ до нематерiальних активiв iз всiма ознаками даного рiзновиду товару. Згiдно закону всi виборцi роздiляються на три категорi§. Перша зветься електоральна державна рухомiсть, вона включа╓ вiйськовослужбовцiв внутрiшнiх вiйськ, ув"язнених в мiсцях позбавлення волi i хворих в психiатричних лiкарнях, а також тих струльдбургiв, якi заре╓строванi за адресою мiсцевого будинку безсмертя. Цим громадянам навiть не видаються на руки бюлетенi для голосування, кiлькiсть всього особового складу i (або) контингенту автоматично приплюсовують до кiлькостi голосiв тi╓§ полiтично§ сили, яка признача╓ посадовця-керiвника вiдомства. Друга категорiя виборцiв - так званi електоральнi крiпаки. В трудовому договорi таких людей прописано, що на час дi§ контракту голос виборця переда╓ться в розпорядження роботодавця. Електоральними крiпаками ╓ контингент i переважна бiльшiсть персоналу промзон, колективи сiльськогосподарських пiдпри╓мств, майже всi найманi працiвники найнижчого рiвня в мiстах та селищах, тi струльдбурги, що перебувають пiд опiкою фiзичних осiб, бiльшiсть мешканцiв нетрiв, чи§ голоси без всякого трудового договору в порядкуваннi надквартальних, а також фрайдiвки, для яких фактичне проживання зi сво§м хозлом тотожне контракту i не потребу╓ ре╓страцi§. Iнколи трапля╓ться, що цiлi регiони стрiмко змiнюють полiтичнi вподобання за короткий промiжок часу, тодi не слiд захоплюватися вправною роботою агiтаторiв, найвiрогiднiше, що сталося в такiй периферi§ - масово були перекупленi електоральнi рабовласники. Третiй гурт виборцiв, навколо якого i розгорта╓ться вся публiчна полiтика на островi, зветься електоральним бидлом. Це найпривiлейованiший прошарок виборцiв, i острiв в цьому не дуже рiзниться зi свiтом зовнiшнiм. Якщо пригадати, то батькiвщинi мого великого попередника iнший не менш шанований мандрiвник закидав, що там, мовляв, вiвцi жеруть людей. Електоральне бидло - то зазвичай люд середнього прошарку, якщо брати , примiром, столицю, то це тi §§ мешканцi, що заре╓строванi в межах четвертого кiльця. Серед них велику частину складають убогi. Тi╓ю статтею виборчого законодавства, яка дозволя╓ пересiчному виборцевi продаж голосу, теоретично може скористатися кожен громадянин, проте наявнiсть дiючих договорiв не дозволя╓ електоральним крiпакам продати свiй голос - цим уразилися б права тих достойних людей, хто цi голоси вже прикупив разом iз робочою силою, або, якщо йдеться про електоральну державну рухомiсть, то посадовцiв-керiвникiв вiдповiдних закладiв, яким партiйний провiд да╓ чiткий наказ забезпечити певну кiлькiсть голосiв "за". Вiдтак фактично правом на продаж голосу користу╓ться тiльки електоральне бидло. Продаж дозволений один раз за одну кампанiю протягом мiсяця, що переду╓ офiцiйному дню голосування. Голоси часто-густо купуються майбутнiми народними обранцями за певний набiр продуктiв харчування, а також за кiлька доз або пляшок горiлки - якщо на представницьку посаду йде хтось iз дуральникiв. За повторний продаж свого голосу громадянин притягу╓ться до кримiнально§ вiдповiдальностi за статтею карного кодексу ?** ("шахрайство").

Партiйнi осередки, змагаючись за голоси, ваблять електоральне бидло звiсна рiч, рабськими вольностями, головна з яких - зважаючи на те, що вибори ╓ водночас комунальними - знижки в оплатi споживачами послуг житлових. Щоб зрозумiти, якi саме принади висуваються достойниками i чому виборцi так до них охочi, треба дещо вiдволiктись вiд суто парламентсько§ теми i згадати про особливостi улаштування мiського господарства у великих мегаполiсах острова, взявши за приклад столицю.

М"який субтропiчний клiмат вiдсува╓ необхiднiсть опалення житла, а ця стаття витрат в деяких кра§нах, що розташованi в пiвнiчнiших регiонах планети, склада╓ подеколи бiльшу частину комiрного. Електроенергi§ в кра§нi надлишок, бо виробля╓ться вона на смiтт╓спалювальних пiдпри╓мствах, а завдяки мудрiй полiтицi уряду i поблажливостi старшого брата сировиною кра§на забезпечена на столiття наперед. Так само вирiшена проблема побутового газу - вiн пода╓ться в домiвки по трубах локальних газогонiв iз тих промзон, для яких профiльним ╓ процес виробництва бiогазу. Для здiйснення водоподачi всiм мiстом надзьобано артезiанських свердловин. Вивiз смiття для споживачiв ╓ безкоштовним ще з часiв смiтт╓вих вiйн, коли справедливий уряд дарував пересiчним громадянам таку вольнiсть задля врятування вiтчизняно§ переробно§ промисловостi, натепер промзони працюють на повну потужнiсть i без такого роду пiдтримки вiд власного народу, скасовувати ж пiльгу уряд демократично§ стабiльностi не наважився. Щоправда, як все умовно-безкоштовне, пiльга потребу╓ грошових пiдкрiплень, а бюджет кра§ни ма╓ певнi межi. Нульовий тариф гiдним мешканцям центрових районiв забезпечу╓ться перекладанням навантаження на тих недостойникiв, що при§здять в столицю на заробiтки i мешкають в межах четвертого кiльця без офiцiйно§ ре╓страцi§. Кiлькiсний облiк цих донорiв ведеться крисуванцями за сприяння мiсцевих же круцанiв-доушникiв, в обов"язки яких входить повiдомляти мiсцеву владу про наявнiсть зайвих людей. Оплата з нелегалiв ╓ подушною i стягу╓ться ще до отримання заробiтчанином зарплатнi. Проте частина бюджетiв великих мiст, яка вiдображу╓ видатки на вивiз смiття i доходи вiд сплати малодостойниками за право перебувати в мiстi i працювати на його поважних мешканцiв, завжди ╓ збитковою через завелику кiлькiсть непотребу, що його виробляють мешканцi бiдних районiв. Вирiшують цю проблему як i всюди , де розподiля╓ться щось безоплатне: мешканцi центру та пiдцентрованих районiв отримують все, що належить за законом без проволочок, iз нетрiв i бiдних кварталiв приватного сектору смiття взагалi не вивозиться, окрiм як раз на три роки перед черговими виборами, тi ж громадяни, якi заре╓строванi в районах середнiх, мають певнi шанси, що послуга §м буде надана, але отримання вольностi треба виборювати, тиняючись по кабiнетах посадовцiв. Iснують приватнi фiрми, якi пропонують пожильцям за грошi вивозити §хнiй непотрiб, але мешканцi столицi не носили б гордого ймення "електоральне бидло", якби оплачували те, що мають шанс отримати задурно. Дзеркальною ╓ ситуацiя з послугою водовiдведення. Iсторичний центр Трiлдогдрiбу, як вiдомо, розширю╓ться вглибину землi, то будь-яка людина, маючи тверду шкiльну трiйку з фiзики, не сперечатиметься, що зливання сцекiв ╓ за собiвартiстю чи не найдорожчою з послуг для тамтешнiх квартировласникiв, оскiльки все, що великодостойники зливають в каналiзацiю, треба перш насамперед пiдняти на поверхню землi, а для деяких пiдземних хмарочосiв це сотнi метрiв нагору. Комунальне пiдпри╓мство з водовiдведення i водоочищення ╓ ╓диним на територi§ столицi, тарифи на вiдведення води для всiх споживачiв однаковi. Вiдтак надзатрати на комфортне iснування вищих перекладаються на валову собiвартiсть послуги i розподiляються по всiх користувачах каналiзацi§. Як природна монополiя, комунальне пiдпри╓мство конкурентiв не ма╓, тому споживачам доводиться сплачувати встановленi тарифи. Боржникiв iз середнiх районiв спецiалiзованi бригади вiдрiзають вiд каналiзацiйно§ мережi. Пiдпри╓мство вiддано в концесiю дуже шанованiй в столицi родинi, вiдтак нiкому iз споживачiв навiть не спада╓ на думку здiймати галас з приводу зависоко§ плати. Та громадяни пересiчнi недаремно були вихованi на iдеалах хохлiзму i вiднайшли спосiб, як бiдi зарадити. Тi родини iз бiдно§ частини середнiх кварталiв, яким було вiдрiзано трубу каналiзацiйну, використовують подеколи замiсть не§ смiтт╓проводи власних будинкiв. Двiрники в уявленнi цих ницих урiзаних iстот - то ╓ люди, що людського ставлення до себе не гiднi, тож сво╓ приниження вiд сильнiших можна компенсувати зверхнiм ставленням до них. Мунiципальне пiдпри╓мство, на яке законом покладений клопiт iз вивезення побутових вiдходiв, неодноразово виступало з iнiцiативою про лiквiдацiю смiтт╓проводiв принаймнi в тих районах, де ╓ проблема з наймом на роботу двiрницького персоналу, проте Рада Читачiв законiв розтлумачило положення конституцi§, яке забороня╓ займати вольностi людей гiдних(користувачiв) задля пiдвищення достатку або полегшення умов працi недостойних(двiрникiв). Що ж до вiдрiзання каналiзацiйних труб - то тут в разi несплати споживачем зачiпаються фiнансовi iнтереси потужного клану, отже самозахист велико§ корпорацi§ ╓ настiльки ж законним, як i закономiрним. Вiдтак переважна бiльшiсть неплатоспроможних низькодостойникiв вiд дня оприлюднення цього тлумачення вже цiлком легiтимно паскудять на голови сво§м спiвгромадянам.

Ще однi╓ю проблемою ╓ обслуговування будiвель, §хнiй поточний i капiтальний ремонт. В кварталах центрових та пiдцентрованих надання спецiалiзованими бригадами таких послуг приплачу╓ться милостинею, яка високодостойникам традицiйно i без затримок надходить iз вiдповiдно§ частини бюджету. Мешканцi ж районiв середнiх, хоча подаяння просять також регулярно, проте отримують його зрiдка. Знос будiвель, бiльшiсть з яких спорудженi пiвстолiття тому, да╓ться взнаки, i деякi вже ╓ аварiйними. Оскiльки аварiйне житло, що перебува╓ в приватнiй власностi громадян, оцiню╓ться дешево, то i милостиню пiд його заставу можна отримати невеличку. Пихатi пожильцi, вiдчуваючи себе людом достойним, та ще накрученi передвиборчою балаканиною рiзного ╜атунку партiй, серед яких ╓ не тiльки опозицiйнi, принципово не вкладають в порятунок власних осель сво§ грошi, вичiкуючи, що §хньою власнiстю почне опiкуватися бюджет, та щиро вважаючи, що i пiсля цього вони залишаться повноцiнними власниками сво╓§ нерухомостi. В умовах острова це навряд чи можливо, бо там вищi не просто пильнують державне як сво╓, за великим рахунком вся держава i ╓ §хньою власнiстю, вiдтак вкладатися в облаштування чийогось майна можновладцi заходяться тiльки з однi╓ю метою: якомога дешевше це майно придбати. Проте кожна з iстот ницих щиро вiрить, що саме §§ вищi та привладненi можуть прийняти за свою. Саме на цiй довiрливостi ╜рунту╓ться головна передвиборча казочка як опозицiйних, так i провладних партiй на островi. Отже найвеличнiший i поки що не здiйсненний прожект останнiх десятилiть - це якiсно нове улаштування мiського господарства мегаполiсiв. Обiзнанi на вiтчизнянiй iсторi§ як минулих столiть, так i недавньо§, агiтатори перед кожними мунiципальними виборами розписують переважно тим городянам, з яких склада╓ться електоральне бидло, як було б чудово, якби роботи по обслуговуванню мереж, будинкiв та територiй були органiзованi за принципом функцiонування промзон: несутт╓ве збiльшення витрат на утримання внутрiшнiх вiйськ дозволило б привозити iз бiдних периферiй або нетрiв тих працiвникiв, цiна робочо§ сили яких в рази, а деколи на порядки нижча за ту зарплатню, що §§ вимагають робiтники мiсцевi. За iнформацi╓ю обiзнаних людей, цi люди, в яких електоральне бидло бачить створiння нижчого ╜атунку, байдикують в сво§х вiддалених закуточках, а деякi знахабнiли до того, що, замiсть сумлiнно i безкоштовно працювати на режим, роками розбудовують або ремонтують власнi оселi. Якщо ж пильнувати, щоб цей контингент, працюючи в великих мiстах, в той же час не виходив за межi означених для них територiй(а в цьому внутрiшнiм вiйськам можуть допомогти крисуванцi) i чiтко вiдстежити, щоб кожний при§жджий, вiдробивши встановлений термiн, не отримав би столично§ регiстрацi§(для цього треба подолати корупцiю серед мунiципальних чиновникiв i пiдвищити моральний рiвень незамiжнiх дiвчат, котрi можуть прихистити зайду як приймака), та ще й конвоювати заробiтчанина до мiсця його постiйно§ ре╓страцi§, а там зобов"язати неодмiнно одружитися i народжувати бiльше дiтей, щоб i нащадкам теперiшнiх достойникiв не довелося в майбутньому самим працювати фiзично - якщо все це здiйснити, то вартiсть комiрного може бути зведена майже до нуля, а коли буде поруч велика кiлькiсть безоплатно§ обслуги, то i вiдрiзана каналiзацiя не ╓ такою страшною бiдою: безкоштовна поко§вка виноситиме з-пiд шанованих людей горщики i сама вирiшуватиме, куди скидувати послiд. Провозвiсники революцiйного способу господарювання посилаються в сво§х теоретичних напрацюваннях на досвiд ефективного управлiння за часiв перехрещення, коли люди гiднi за самий лише харч мали змогу винаймати найквалiфiкованiших фахiвцiв для виконання будь-яко§ роботи.

Можливо, люди, якi себе поважають хоч трохи, i не мрiяли б про такий спосiб ведення комунального господарства, усвiдомлюючи, що той, хто принижу╓ гiднiсть iншого, настiльки ж принижу╓ самого себе. Але тут йдеться про людей, яким самоповагу замiню╓ самозакоханiсть, про хохлос в наймерзеннiшому значеннi цього слова, до того ж кожне електоральне бидло твердо впевнене, що, у випадку встановлення промзони безпосередньо в мiстi його проживання, особисто воно в жодному разi не долучатиметься до брудно§ маси контингенту, себе на зонi воно бачить щонайменше на вежi iз кулеметом напоготовi, а дехто в сво§ ницих мрiях навiть заселя╓ться в кумську хату.

Кiлька рокiв тому вже був досвiд створення, щоправда в межах повiтового центру, житлово-промислово§ зони, але тодi полiтичнi iнтриги стали на завадi здiйсненню мрiй тамтешнього електорального бидла. Рiч у тiм, що в тому мiстечку перемогла партiя опозицiйна, яка одразу ж заходилася виконувати сво§ обiцянки виборцям. Вiд керiвництва республiки новообранi мiськi очiльники вимагали всього лише надiслати додатковий батальйон внутрiшнiх вiйськ в розпорядження мунiципалiтету, влада ж центральна пiдступно з цим зволiкали. Пiдвести свiй електорат переможцi демократичних змагань морального права не мали, вiдтак житлопромзона розпочала житт╓дiяльнiсть без належно§ кiлькостi персоналу. Зона працювала кiлька мiсяцiв напрочуд ефективно, гiдники млiли вiд задоволення, отримуючи платiжки iз копiйчаними сумами, аж поки несвiдомий контингент не забунтувався i не вирiзав всiх достойних помешканцiв. I тут у влади одразу вiднайшлися резерви внутрiшнiх вiйськ, навiть цiлий полк, який здiйснив тотальну зачистку мiсцевостi, винищивши не тiльки бунтiвливий контингент, а й мiсцевих мешканцiв, ним недорiзаних.

Звiсна рiч, облаштування житлопромзони в столицi потребу╓ неабиякого пiдготовчого перiоду, тому партiя влади, хоч i не заперечу╓ саму iдею, проте не квапиться з §§ втiленням. Опозицiя ж гра╓ на цьому, доводячи пересiчному виборцевi, що варто лише §§ привести до влади, i тодi майже безкоштовне комiрне електоральному бидлу гарантоване. Не можна обiйти ще одну сутт╓ву подробицю всiх комунальних виборiв. Протягом останнiх десятилiть на кожних змаганнях принаймнi одна партiя пропону╓ перейти до оплати мешканцями повно§ собiвартостi комунальних послуг, до вiдповiдальностi особисто господаря за свою нерухомiсть, що виражалася б у матерiальних зобов"язаннях утримувати не тiльки власну оселю, а i весь будинок та iнфраструктуру(пропорцiйно долi в загальному житловiй площi), в разi ж нестачi коштiв у квартировласника, надавати кредит пiд заставу частини вартостi нерухомостi, який би не погашався iз бюджету, як милостиня, а залишався б боргом самого власника до першо§ ж операцi§ з майном. В разi оголошення власником сво╓§ неспроможностi нести матерiальну вiдповiдальнiсть за свою долю загально§ нерухомостi, не вiдчужувати житло, виселяючи родину на вулицю, а залишити за мешканцем право на соцiальний найм житла, при цьому безспiрно вiдчужуючи майно на користь тi╓§ особи, що реально несе матерiальну вiдповiдальнiсть, тобто проплачу╓ необхiднi витрати. Така програма вирiшення питання утримання житла близько вiдтворю╓ засади, викладенi Першим Президентом Ла╜╜не╜╜а, що да╓ пiдстави справедливцям аргументувати тезу про змову останнього iз тогочасними стабiлiстами. Дiйсно, партiя, що таке пропону╓, ╓ збитковим прожектом i вряди-годи набира╓ кiлька вiдсоткiв прихильникiв, тому жодний бiзнесмен вiд полiтики фiнансувати §§ не наважиться. Правдою ╓ й те, що грошi на партiйну агiтацiю i пропаганду такi лiберально налаштованi дiячi отримують вiд влади, майже не приховуючи це. Але теорi╓ю змов навряд можна пояснити все навколо, хоча справедливцям цього дуже кортить, оскiльки свою невдачу всiм ницим iстотам набагато комфортнiше пояснювати саме заколотом проти себе. Я не покладатимусь на висновки експертiв невiдомого менi ╜атунку, а краще зацитую пояснювальну записку iз засекречених додаткiв до закону про бюджет на 199* рiк, коли вiдбувалися черговi комунальнi вибори . Це вiдповiдь голови президентсько§ адмiнiстрацi§ на лист мiнiстра фiнансiв iз вимогою скоротити видатки бюджету, припинивши фiнансування збиткового полiтичного проекту:

"Фiнансування принаймнi однi╓§ партi§, програма яко§ передбача╓ повне або часткове скасування рабських вольностей, не ╓ примхою особисто президента, або iншо§ полiтично§ фiгури iз його оточення, а лише тим лакмусовим папiрцем, який повинен пiдтвердити чи то спростувати результати холуйського референдуму. До тих пiр, поки переважна бiльшiсть народу не зголошу╓ться вiд безкоштовно наданого вiдмовлятися, а людина, або полiтична сила, яка заклика╓ платити за спожите самим собою iз власно§ кишенi виклика╓ вiдразу, рiвно до тих пiр ла╜╜незькии виборець залиша╓ться електоральним бидлом, вiдтак змiнювати координально щось у внутрiшнiй полiтицi нема╓ сенсу".

Треба наголосити, що за останнi десятилiття нарiд ла╜╜незький сподiвання сво§х керманичiв щоразу виправдовував, на кожних виборах пiдтверджуючи прiоритет рабських вольностей над всiма iншими цiнностями.

Отже, суспiльству на островi за великим рахунком байдуже, чи втiлюються в життя тi iдейнi гасла, пiд якими певна полiтична сила йшла до парламенту. Сво╓часна i перманентна роздача безкоштовного тим, хто його прагне, потребу╓ стабiльно§ протягом тривалого часу роботи економiки без вiдволiкань на полiтичнi перипетi§. Вiдтак парадокс ла╜╜незького парламентаризму поляга╓ в тому, що партiя влади, всiляко вiдсторонюючи електоральнi маси вiд управлiння кра§ною, насправдi, попри вигуки з боку опозицi§ про антинародний режим, робить саме те, чого народовi цьому понад усе кортить - розподiля╓ подачки , а те, що розмiр милостинi завжди менший, нiж хотiлося б - то це ╓ бiда не тiльки ла╜╜незького електорального бидла. Оскiльки розподiл рабських вольностей ╓ родзинкою всього внутрiшньополiтичного процесу вже майже сторiччя, його алгоритм, хоч i змiнювався рiзними режимами, проте ╜рунту╓ться на одному лише принципi, назва якого корiниться знов таки в iсторi§. Рабськi вольностi як безкоштовний сир полiтично§ кухнi першими застосували чимошисти, розбудовуючи свiй збиралiстський режим, який був не дуже рiзнився з iншими аналогiчними державоутворюючими режимами першо§ половини двадцятого столiття. Безмежнiсть людських потреб i водночас обмеженiсть ресурсiв майже одразу далися взнаки, вказуючи керiвництву острова, що рабських вольностей на всiх бажаючих напевно не стане. Помiркувавши трохи, партiйний провiд висунув генiальну на сво§ часи iдею вибiрково§ роздачi безкоштовностей. Об"╓ктами §§ навiть без обговорень мали стати всi вищi i тi владнi, що доведуть дiлом вiдданiсть партi§( а на це iз них зголосилися майже всi). Проте цього було замало, щоб спонукати до заповзято§ працi вуличних. Тривалий час точилися внутрiпартiйнi дискусi§, кого iз нижчих i за якi заслуги ощасливлювати час вiд часу. Саме тодi вiдчувся дотик перста долi, яка була розташувала новий парламент в тiй будiвлi, де планувалося розбити новий цирк. Оскiльки залишати кра§ну( навiть якщо в нiй пану╓ збиралiстський режим) без законодавчого органу набагато бiльше зло, нiж позбавити столицю цирку, всi вистави наперед скасували до тих часiв, коли для розважальних заходiв буде збудований новий дiм пiд куполом. Про загострення велико§ полiтично§ потреби нiчого не знав антрепреньор пересувного шапiто, який мав заздалегiдь укладений контракт i вже привiз був до столицi свою трупу. Спiвпало так, що галаслива циркова братiя пiд"§хала саме в той час, коли на майданi розгорталися доленоснi для кра§ни подi§ - кмiтливi партiйнi функцiонери швидко збагнули, що революцiя хоч i не ╓ балаганом, проте пiд витiвки акробатiв, дресирувальникiв та клоунiв пiде набагато веселiше. Вiдтак, замiсть гастролi, цирковi пiдзаробили, розважаючи пасiонарно налаштований майдан. Та коли революцiйнi буревi§ вщухли, виявилося, що i столичнi гастролi для артистiв завершилися, бо в цирковiй будiвлi почали тiшити весь нарiд клоуни зовсiм iншого ╜атунку. Трупа тим не дуже переймалась, оскiльки все життя §хн╓ хоч би там як пробiга╓ в дорозi - отже знялися собi та й по§хали - всi, окрiм старого конферансь╓. Вiдстоюючи свою громадянську позицiю, бiдолаха так допався до варених бобiв, необмежену кiлькiсть яких партiйним коштом роздавали всiм учасникам революцi§, що iз тяжкiстю шлунку був ушпиталений, а як оговтався - то друзiв його вже й слiд прохолов. Оскiльки шукати всi╓ю кра§ною пересувний цирк - справа невдячна, та й лiта вже не молодi, старенького поки що прихистили в службовому примiщеннi новобудови, а коли розпочалася законотворча праця, то оформили як героя революцi§ при новому парламентi пiдмiтайлом. Дiдусь працював дуже сумлiнно, також здружився з багатьма iз челядi народних обранцiв, вiдтак зi збiгом часу ставав людиною все бiльш шанованою. Коли постало питання способу розподiлу рабських вольностей, не тiльки керiвництво кра§ни, а i §хнi слуги сновигали державними установами пригнiченi. Старий, прознавши причину смутку, через персонального водiя головного iдеолога кра§ни напросився на особисту зустрiч з останнiм i, лише на знак вдячностi за прихисток на старiсть, дав пораду настiльки мудру, що, на думку багатьох експертiв, не лише врятувала режим, а й дала поштовх розвитку громадянського суспiльства на наступне щонайменше сторiччя. Iдея старого конферансь╓ ╜рунтувалася на особистих протягом життя спостереженнях за роботою сво§х товаришiв по розважальному цеху. Один його добрий знайомий дресирувальник собак все життя працював номер за участю велико§ кiлькостi чотирилапих. Вправний майстер конферансу встига╓ у промiжках мiж власними виходами спостерiгати i зал, i ще кра╓м ока переглядати номери тих, кого виклика╓ на арену. Спостережливий оголошувач майже одразу угледiв одну особливу деталь: iз всiх цуцикiв складнi кульбiти викону╓ обмежена кiлькiсть тварин - в рiзнi часи iснування номера справжнiх чотирилапих акторiв було не бiльше трьох одночасно. Бiльшiсть собацюг сидить на §м вiдведених мiсцях для створення масовостi. I лише один, дуже рiдко два пси подають протягом номера голос. Задля заохочення дресирувальник да╓ собакам шматочки цукру. Що ж вразило спостережливого артиста розмовного жанру найбiльше: цукор завжди кидався дресирувальником тому собацi, який гавка╓, i нiколи - тим що роблять на аренi вихиляси. Саме iз цi╓ю думкою подався колишнiй артист, а на тодi вже двiрник, до iдеологiчного вiддiлу партiйного проводу, запропонувавши впровадити аналогiчну систему в спiльнотi людськiй. Головний партiйний iдеолог був людиною розумною i зацiкавився слушною думкою, а вже за кiлька тижнiв друком вийшла за його авторства монографiя для внутрiшнього користування iз назвою "Принцип собачого цирку". Наукове напрацювання мiстило теоретичнi засади практичного розподiлу грошових потокiв на фiнансування рабських вольностей, на його сторiнках мiстилися настанови, як саме обирати в натовпi, або серед представникiв трудового колективу, саме ту пересiчну людину, яку слiд звеличувати, надаючи вiд найсправедливiшо§ партi§ те, до чого слiд прагнути iншим. Головне , що ма╓ вiдрiзняти такого отримувача вiд решти - його ╜олос, не важливо зичний чи верескливий, аби вiн вимагав для себе рабських вольностей гучнiше за всiх. Надання незаробленого людям, що здiймають бучу, його вимагаючи, не тiльки зiб"╓ напругу в спiльнотi. Чоловiк, чий психотип беззаперечно сильнiший, отримавши подачку, зрозумi╓, а якщо не вистачить iнтелектуальних потужностей, то поза сумнiвом вiдчу╓, що сума отримано§ ним милостинi ╓ сутт╓вою лише коли дiста╓ться йому одному. Вiдтак вiн жертиме виключно сам, пильнуючи пiдходи до годiвнички, наперед припиняючи зазiхання на наданий шмат iнших, для чого, цiлком можливо, згурту╓ навколо себе власних прихильникiв, якi за наданi вже цим лiдером крихти вiдганятимуть бажаючих вiд корита з рабськими вольностями. Вiдтак адмiнiстративна машина, не докладаючи багато зусиль i лишень пiдгодовуючи най╜олосовитiшого, матиме реноме добро§ i справедливо§ держави. Все це, звiсна рiч, стосу╓ться виключно розподiлу тих дещиць, що вкидаються на самий низ суспiльно§ халабуди, для вищих i владно§ поганi iснують зовсiм iншi способи роздiлити надане, але неодмiнно врахову╓ться потужнiсть ╜олосу, який подавав був у темрявi минулих столiть шляхетний предок високородного нащадка.

Протягом наступних десятилiть всяка влада пiд знаменами будь-якого кольору ╜рунтувала спiлкування з власним народом виключно на роздачi рабських вольностей, i "принцип собачого цирку" жодного разу не пiдводив можновладцiв. Найяскравiший приклад розподiлу рабських вольностей за принципом собачого цирку мав мiсце рокiв за двадцять до мо§х вiдвiдин острова. То вже була ера панування телебачення, вiдтак я не лише ознайомився з документами та гарячими тогочасними новинами iз газетних шпальт, а навiть передивився вiдеозаписи тих подiй.

В тяжкий для ла╜╜незько§ держави 198* рiк, коли переробнi пiдпри╓мства, що занадто були розрослися в попереднi роки i тому недоотримували належно§ для завантаження всiх потужностей кiлькостi сировини, не давали надприбуткiв, бюджет верстався з величезним дефiцитом, i кра§на дуже близько пiдiйшла до дефолту, уряд заходився рятувати економiку кра§ни, не гребуючи нiякими методами. Найпотужнiшими економiчними гравцями на той час залишалися дуральнi, оскiльки споживання наркотичних препаратiв пiд час кризи, як показу╓ статистика, не тiльки не зменшу╓ться, а часом навiть зроста╓. Ради директорiв трьох потужних корпорацiй iз виготовлення та розповсюдження дурi, мiж якими вже давно були розподiленi сфери впливу на островi, зголосилися пiти на зустрiч урядовцям, надавши державi кредити на загальну суму бiльше мiльярда американських доларiв, але взамiн вимагали сприяння уряду в посиленнi §хнiх позицiй на ринку традицiйних для споживачiв острова речовин. Шалену конкуренцiю на цьому полi дiяльностi трестам складали сонмища гепарiв - цих хвацьких, хоча i вiдставних, захисникiв iмперi§, яким ще до здобуття Ла╜╜не╜╜ом незалежностi надано було право перевозити i розповсюджувати надприбутковий продукт. Парламентсько-урядова коалiцiя сприяння компанiям пообiцяла, вже наступного дня був прийнятий законопроект, який, хоча i не забороняв гепарям-дилерам займатися звичним для них бiзнесом, проте спонукав платити з прибутку податок, як тих дрiбних торгiвцiв, що продають на мiських ринках ма§с та патоку. Одне це вже образило колишнiх бiйцiв, та останньою краплиною став другий прийнятий закон, яким скасовувалося для гепарiв право на безоплатний про§зд на таксi, (до того всi витрати на цей вид транспорту компенсувалися достойникам соцiальним департаментом за наявностi чека вiд водiя i всi без винятку ветерани щороку отримували на руки належну суму готiвки. Той факт, що значна кiлькiсть гепарiв мали у приватнiй власностi один або кiлька таксомоторiв не ма╓ до цього жодного вiдношення). Урядовцi, намагаючись в скрутний для бюджету рiк заощадити значну в масштабах кра§ни суму, навiть не уявляли, який серпентарiй мимоволi розворушили. Без попереднiх узгоджень протягом однi╓§ доби в столицю поз"§здилися майже всi геперi острова. Тих представникiв опозицiйних партiй, якi хотiли були прилаштуватися до акцi§ задля галочки у звiтi одразу чемно вiдсторонили, попередивши, що наступного разу, якщо побачать когось з прапорами, тому влаштують темну, закутавши у власне ж знамено, бо тут, мовляв серйознi люди вирiшуватимуть серйознi питання. Дрiбнооптових дилерiв можна було зрозумiти: в парниках та на гiрських плантацiях вже визрiв заповiтний врожай, канiстри з сiрчаною кислотою та валiзи iз перманганатом i ще декалiтри рiзних хiмiчних розчинникiв були закупленi i доправленi до мiсць розташування напiвлегальних лабораторiй, поплачена наперед робота хiмiкiв, крисуванцiв та бiльш впливових посадовцiв, але, головне - отриманi були аванси вiд таких людей, якi одностороннього розриву контракту не терпiтимуть i знайдуть того, хто не вмi╓ тримати слово, не тiльки на островi чи то континентi, а в будь-якому куточку Земно§ кулi. I весь цей усталений роками плiдно§ спiвпрацi ланцюжок мiг бути перерваний через домовленiсть уряду з конкурентами - цього гепарi- бiзнесмени допустити не могли. На тодi та частина iсторичного центру, де мiститься урядова та парламентська будiвлi вже була вiдгороджена вiд зовнiшньо§ частини мiста височезним муром, i це, беззаперечно, врятувало життя багатьом високопосадовцям. Навiть сам лише вiдеозапис тi╓§ акцi§ громадянсько§ непокори може вразити людей зi слабкою нервовою системою. Жодний майдан свiту не бачив такого величезного гурту розцяцькованого електорального бидла, яке повстало на захист сво§х споконвiчних вольностей. Призолоченi хрести, зiрки та свастики на шевронах i лацканах вiдставникiв увiнчувалися над собою такими ряхами, що §х ледь вмiщав екран телевiзора, вся картинка супроводжувалася вигуками на адресу керiвництва кра§ни i його матерiв та iнших кревних родичiв, що перекладати на будь-яку мову не наважився б найепотажнiший майстер слова, а я не зможу й поготiв. Не спромiгшись перетнути кам"яного муру, юрба заходилася крушити та бити вiтражi навколишнiх крамниць. Ситуацiя ускладнювалась тим, що половина присутнiх на акцi§ гепарiв мала при собi заре╓стровану вогнепальну зброю, iнша частина вiдставних смiливцiв, намотавши на правицю один край шкiряного ременя, так вправно крутила над головою iншим його кiнцем з натертою оптичною пастою бляхою, що не всяка холодна зброя могла бути настiльки небезпечною. Боягузливi народнi обранцi вже обирали були спосiб деремнути iз небезпечного оточення, деякi навiть почали примiряти жiночi сукнi, та на щастя трапились серед депутатiв та урядовцiв кiлька геро§в-приборкувачiв, якi в часи бойово§ сво╓§ молодостi також рубали на капусту клятих сепаратистiв, i цi смiливцi не побоялися вийти до натовпу, серед якого були i §хнi одноармiйцi, та розпочати перемовини. Трохи заспоко§вши зiбрання народу, найадекватнiших iз вiдчайдухiв запросили всередину урядово§ будiвлi на тристороннi перемовини. По-перше було залагоджено питання дiлове: скасоване введення податку на дилерiв-одноосiбникiв, за тi╓§, однак, умови, що вiдтепер вони стануть офiцiйними дилерами заре╓строваних дуралень i протягом трьох наступних рокiв поступово перейдуть на торгiвлю виключно товарами того iз трьох трестiв, з яким матимуть контракт. На виконання цього пункту договору сутт╓во вплинуло те, що в уставних фондах всiх дурокурень перевагу мав бельнiбарбiйський капiтал, що конфiденцiйно й було доведено до вiдома вiдважних геро§в. Вiдтак протистояти трестам означало пiти на вiдкритий конфлiкт з потужними фiнансовими колами метрополi§, а на це жодна ница iстота, навiть нап"явши рожеву беретку i начепивши на груди кiлька фунтiв призолочених алюмiнi╓вих цяцьок, нiколи б не наважилась. Що до пiльги на про§зд у таксi, то ця проблема потребувала законодавчого вирiшення. Щоб повернути героям чесно завойоване та знов вiдвойоване право, треба було перекроювати бюджет кра§ни, до видаткiв якого ще додалися витрати на вiдновлення зруйнованого гепарями пiд час акцi§ непокори (адже всi крамницi в центральнiй частинi столицi належать на правах приватно§ власностi людям високодостойним, якi не звикли обтяжувати сво§ особистi бюджети витратами на страхування майна, знаючи, що будь-якi втрати §м залюбки компенсують з бюджету державного). Але завбачливий уряд, проглянувши рядки державного кошторису, швидко вiднайшов ту статтю, з яко§ кошти можна було без зайвого галасу перекинути на фiнансування пiльг для геро§в i розгрiбання наслiдкiв §хньо§ бурхливо§ громадсько§ дiяльностi . То була давно вже запропонована програма будiвництва пологових будинкiв у найвiддаленiших периферiях. Плани цi - розташувати у вiдсталих регiонах бодай якiсь медичнi заклади для допомоги матерям в народженнi дитини - визрiвали ще до фiнансових негараздiв в кра§нi i, коли економiку острова почало трусити, нiхто iз мiнiстрiв не сумнiвався, що запланованi кошти навiть не буде переведено на вiдповiднi рахунки. Кожний iз можновладцiв, звiсно, плекав надiю, що заощадженi грошi пiдуть на порятунок саме його бiзнесу, та нагодилася справа, проти фiнансування яко§ не заперечував жоден високопосадовець, до того ж небезпека бути лiнчованими не розвiялась доти, поки в столицi вирували пристрастi. В преамбулi до прийнятого задля залагодження конфлiкту закону про змiни до державного бюджету необхiднiсть перенаправлення коштiв мотивувалася таким чином:

" Вiддаючи перевагу справжнiм людським цiнностям, iз яких патрiотизм людей, народжених в iмперi§, та §хня надмiрна любов сво╓§ справжньо§ батькiвщини ╓ найвищими, парламентсько-урядова коалiцiя змушена переглянути тi непродуманi рiшення, що поспiхом приймалися депутатським корпусом. Не можна заперечувати, що вади дiтонароджуванiстi ╓ проблемою виключно фiзiологiчною, i аж нiяк не полiтичною, яка проблема всi десятки тисяч рокiв iснування людини як бiологiчного виду вирiшувалася без законодавчого втручання та урядового фiнансування, до того ж статистика гiнекологiчних захворювань серед жiнок означених регiонiв вiдсутня, вiдтак у народних депутатiв нема╓ пiдстав вважати, що мiсцевостi цi потребують негайного будiвництва пологових будинкiв. В той самий час позбавити захисникiв прав iмперських вислужених ними пiльг ╓ кроком дуже недалекоглядним в стосунках з Великим сусiдом. В тому випадку, якщо скандал набуде мiжнародного розголосу, державне керiвництво Бельнiбарбi буде вкрай незадоволене таким ставленням до людей, що мають неабиякi заслуги перед цi╓ю дiйсно великою кра§ною. Коли ж дiйде час до можливого повернення острова до теплого iмперського лона, факт скасування тимчасово незалежною державою пiльг тим людям, що мають перед iмперi╓ю заслуги, може бути визнаним жестом неповаги i до само§ цi╓§ Наддержави, i особисто Сонцесяйного §§ монарха, що в свою чергу може вiдтермiнувати омрiяне повернення або взагалi завадити йому. До того ж геро§ цi мусять пересуватися привiлейованим видом транспорту не просто так, а для зустрiчiв зi сво§ми бойовими побратимами i сумiсного згадування тих славетних подвигiв, що колись були ними разом учиненi, отже позбавити вiдважних во§нiв тако§ можливостi було б не тiльки iдеологiчною провокацi╓ю проти нашого великого сусiда, а ще й недолiком у вихованнi молодi, що зроста╓. Нарештi, пiдвищення добробуту мешканок периферiй за рахунок скасування пiльг бiльш достойних громадян кра§ни було б порушенням тi╓§ статтi конституцi§ суверенно§ ла╜╜незько§ держави, яка ╜рунту╓ться на споконвiчнiй традицi§ неприпустимостi перерозподiлу милостинi та iнших коштiв зверху на низ ".

На знак громадянського миру мiж державними iнститутами i гуртом людей бiльш нiж достойних увечерi того ж дня розпалена була мирова люлька. Трьома мiшками травички цей захiд спонсорували дуральнi, якi, хоча i не отримали одразу те, до чого прагнули, але зробили безперечно крок у вiрному напрямку розвитку конче необхiдного сво§й кра§нi бiзнесу. Дуже дивний феномен описували пiсля цього в iсторiях хвороб лiкарi-наркологи, на облiку у яких традицiйно перебувають бiльшiсть ла╜╜незьких гепарiв. Хоча це може здатися неймовiрним, проте всiм вiдважним бiйцям, якi по завершеннi виборювання власних вольностей пихнули просто серед вiковiчного мiста, прийшла одна й та сама галюцинацiя. Пiд впливом високоякiсно§ дурi не бачили вони анi мертвонароджених немовлят, анi закривавлених породiль, проте кожен во§н просто перед собою угледiв свого власного дупоголового бельнiбарбiйського генерала, який iз задоволеною мармизою стояв i дивився в обличчя геро╓вi. Уявний цей достойник дуже свого пiдлеглого нахвалював, наче пiсля вдало§ зачистки селища, в якому не залишилося в живих жодного потенцiйного сепаратиста, мацав пухкими генеральськими сво§ми пальцями за щоку та iще за iншi випираючi частини тiла, як це полюбляють робити високi посадовцi та активнi педерасти, потiм ляпав по плечi, промовляв "gut-gut" i давав шоколадку.

На основi цього випадку ла╜╜незька влада вже пiсля того, як розвiялися економiчнi негаразди, намагалася була зробити вiдеоролик соцiально§ реклами, пiдкреслюючи наявнiсть на островi громадян з власною позицi╓ю, до того ж вiдмежованих вiд полiтики, а також застосовувати серед iншого методологiчного матерiалу для занять у вищiй школi кадрового резерву при парламентi як наочний приклад практичного застосування принципу собачого цирку. Проте мiсцевi iдеологи мусили вiдмовитися вiд такого креативу, отримавши листа iз наполегливими рекомендацiями не оприлюднювати матерiали вiд департаменту зi Склеювання iмперii. Нижче наведена цитата iз того документа:

"... було б вкрай нерозсудливо i з полiтично§ точки зору некоректно на даному прикладi щось тлумачити широкому загаловi насамперед тому, що мiсцеве населення може зробити хибнi висновки, якi вплинуть на ставлення мешканцiв острова до Велико§ iмперi§. Матерiал, переглянутий високою комiсi╓ю, неодмiнно наведе пересiчного глядача на думку наступну: якби цi мужнi геро§ так само заповзято, як захищали власнi пiльги, билися з сепаратистами, то гiрськi терени iмперi§ мали б давно вже знелюднiти. Якщо ж далеко не мирнi народностi продовжують заселяти iмперськi територi§, то несвiдомому глядачевi може спасти думка, що геро§-захисники iмперських iнтересiв здатнi воювати лише з бiдними жiнками та §хнiми ненародженими немовлятами, або необiзнана людина може подумати, що клятi сепаратисти ще заповзятiшi в бою, анiж во§ни його Сонцесяйно§ величностi. В обидвох випадках розповсюджувати вiдеоматерiал iз будь яким супроводжуючим текстом з iдеологiчно§ точки зору недоцiльно".

Не слiд робити скороспiшнi висновки, що iдеологiя iмперська насаджу╓ться острiв"янам пiсля вiдокремлення §хньо§ територi§, але до дружнiх порад з боку старшого брата iдеологи правлячо§ на островi партi§ звикли дослухатися.

Прикладiв твердо§ громадянсько§ позицi§ людей гiдних, можна навести ще багату кiлькiсть. Останн╓ виборювання справедливостi розгорталося просто пiд час мого перебування на островi. Мешканцям кра§н, якi називають себе цивiлiзованими, буде важко в це повiрити, але ще кiлька рокiв тому острiв"янам був знижений пенсiйний вiк. Щоправда стосувалося зниження не всiх, а лише тих лiтнiх громадян, якi зумiють домовитися з молодими сво§ми спiвробiтниками про продовження останнiми безоплатного перiоду роботи. Якщо, наприклад, молодий робiтник погоджу╓ться працювати без зарплатнi замiсть десяти тринадцять рокiв, та людина передпенсiйного вiку, якiй вдалося на це його вмовити, йде на пенсiю на три роки ранiше. Такий спосiб полегшення життя людям старших поколiнь мiг би зацiкавити представникiв вiдповiдних вiкових категорiй у рiзних кра§нах свiту. Взагалi пенсiйна сфера - це та галузь ла╜╜незького суспiльства, де принцип собачого цирку, та ще й замiшаний на засадах хохлiзму, працю╓ найкраще. Людинi навiть не треба мати особисто ╜олосу, достатньо лише народитися у привладненiй родинi, i рабськi вольностi сипатимуться §й на голову, немов iз казково§ торби. Я вже наголошував, що наявнiсть родинних зв"язкiв визна╓ться заслугою перед державою. До того ж статус убогого, який можуть отримувати виключно люди достойнi, да╓ право представниковi владно§ поганi мати принаймнi два джерела доходу. Звiсна рiч, враховуючи норму про обов"язкове вiдшукання джерел погашення видаткiв, пенсiйний фонд не може взяти зайвi кошти зi стелi. Тому грошi дозволя╓ться вiдщипувати вiд зароблених пенсiй вуличних. Прожитковий мiнiмум, нижче якого зароблена пенсiя бути не може, дозволено не обчислювати, перемножуючи базовий показник на iндекс споживчих цiн, а встановлювати вiдомчим циркуляром, при чому для рiзних соцiальних груп ╓ сво§ нормативи споживання необхiдних продуктiв. Острiв"яни звикли довiряти державним установам бiльше, нiж власним очам, тому заробленi пенсi§ вуличних не зростають десятилiттями, в той час, як виплати люду привладненому вiдстежують принаймнi iнфляцiю. Цiлком очевидно, що введення на Островi закону про iндексацiю для адекватного регулювання рiвнiв соцiальнх виплат могло б зняти дискримiнацiйну складову. Але ╓ ще один парадокс, якого людина iз зовнiшнього свiту нiколи не зрозумi╓: найбiльшими супротивниками введення такого закону ╓ саме тi, вiд чи§х виплат вiдскубують шматки. Суспiльством блука╓ думка, що встановлення розмiру соцiальних виплат адмiнiстративним способом набагато для пересiчного люду прийнятнiше, нiж встановлення загальних для всiх прошаркiв правил гри. У разi взяття державою на себе чiтких зобов"язань перед громадянином принаймнi непрацездатного вiку, номiнальнi пенсi§ пiдвищуватимуться лише на рiвень iнфляцi§, тобто пенсiя реальна залишиться незмiнною. За теперiшнiми ж правилами уряд може роками залишати зароблену пенсiю на рiвнi номiналу, тобто з врахуванням iнфляцi§ реальна пенсiя невпинно знижу╓ться. Цiлком можливо, що в кра§нi людей, якi не прагнуть особисто§ залежностi, перший варiант бiльше влаштовував би громадян. Але не слiд забувати, що не проголошеною, але зафiксованою на рiвнi пiдсвiдомостi iдеологi╓ю ла╜╜нежцiв ╓ хохлiзм, тобто модернiзована форма рабства, а для раба рiвнi стосунки з паном, навiть якщо пан цей уособлений в державних iнституцiях, ╓ втiленням найжахливiшого кошмару. До того ж, як кожний раб сподiва╓ться на холуйський талан, так i кожна ница iстота на островi намага╓ться переконати себе, що ╓ окрiм не§ жалюгiднiшi створiння, яких держава скубтиме на §§ користь, як скубуть саму цю iстоту на користь привладненого панича. Треба вiдзначити, що сподiвання на§вних трударiв вже частково втiленi в життя: та пенсiя, яка признача╓ться вуличним помешканцям мiст на островi, звiсно, замала, якщо порiвнювати §§ з виплатами привладненим пенсiонерам, проте в сiльськiй мiсцевостi i промислових регiонах перед людьми непрацездатного вiку(окрiм струльдбургiв) держава матерiальних зобов"язань взагалi не ма╓, лише даючи рекомендацiйнi настанови органам мiсцевого самоврядування не лишати стареньких напризволяще. Проблема периферiйно§ старечi, щоправда, нiвелю╓ться тим, що до вiку, коли, згiдно законодавства, признача╓ться пенсiя, дожива╓ вряди-годи один iз тридцяти чоловiкiв i одна з п"ятнадцяти жiнок. Але мiськi пенсiонери iз вуличних не вважають рiвнею собi вiдсталих селюкiв. Дiюча система пенсiйного забезпечення влаштову╓ §х не тому, що нада╓ §м право на виживання, якого права, наприклад, §хнiм прадiдам пiд час голодомору тогочасна система не дала. Кожен з тих, кого в законний спосiб грабу╓ система, сподiва╓ться, що одного чудового дня привладненi приймуть його за свого, йому виплати пiдвищать не на якiсь жалюгiднi вiдсотки, а в рази, як i годиться сво§м. Нещодавно законодавчо впроваджена така пенсiйна система, яка гаранту╓ навiть вуличним пенсi§ привладненi(тобто такi, що iндексуються на показник iнфляцi§), щоправда не теперiшньому поколiнню пенсiонерiв, яке на режим сво╓ вiдпрацювало, тому цей режим вважа╓ його матерiалом вiдпрацьованим, а поколiнням наступним, за умови наявностi п"ятдесяти рокiв трудового стажу. Дивно, але кожен працiвник щиро в це вiрить i раху╓ вiдпрацьованi ним роки, наче старослужащий в казармi днi до омрiяного наказу, попри загальновiдомий закон вищих: "пильнувати надбання родини i зайвих до сiм"§ не пускати", який тим сумлiннiше мавпують привладненi, чим нижче вони стоять в суспiльнiй i╓рархi§, вiдтак вуличним перелiзти перший найвищий сегрегацiйний паркан взагалi неможливо.

Спостережливий читач неодмiнно ма╓ вiдзначити, що принцип собачого цирку, хоч i може вдаватися доволi привабливим, проте здатен допомогти отримати бажанi рабськi вольностi далеко не всiм, а лише людям ╜олосливим. Незароблене ж вабить абсолютно весь хохлос, вiдтак для iстот ницих i не таких амбiтних ╓ спосiб виблагати заповiтне набагато старiший, який в суспiльствах рабських вкорiнений споконвiку. Для ла╜╜незько§ поганi таким засобом виступа╓ скиглення, яке ╓ частиною ментальностi острiв"ян. Якщо вдатися до подiй за iсторичними мiрилами зовсiм свiжих, то можна констатувати, що саме плазування перед панами депутатiв "ницого парламенту" i жалiсне благання зi спробами перекласти власну провину на ближнього врятувало мерзенним нiкчемам життя. Вiдтодi день святого Жора отримав другу свою назву - "день скиглення". Права змiнювати цього дня сво§х панiв, щоправда, всi раби не отримали, бо це могло спричинити хаос у записах демографiчного департаменту, вiдтак змiна пана залишилася правом найпривладненiших. Зате всьому без виняткiв люду залежному милостиво було надано священне право жалiтися будь-кому на свого пана. Цi жалiснi стогнання нужденних крiпакiв були чутнi в цей день по всiй кра§нi, проте самим безпорадникам нiякого зиску не приносили: жоден представник влади не наважувався пхати носа у зносини панiв зi сво╓ю покрiпаченою власнiстю, так само вважали за краще не втручатися в справи сусiдiв рiвнi з ним пани та паничi(бiйки вищих мiж собою за краще життя для рабiв - то ╓ лише красивi казочки, навiть якщо вони вписанi в пiдручники з iсторi§), тим бiльше зарадити бiдi скривдженого односельця не могла громада, яка нiколи не наважилася б стати проти пана. Проте традицiя вiдзначати день скиглення щороку не вiдмерла за столiття, лише об"╓кт скарг скиглi§в змiнився, i замiсть непоборно§ протягом тисячолiть вищо§ iстоти, убогi мешканцi острова стали згодом ганьбити тих, хто мiститься ближче до них на соцiальнiй драбинi, особливо до вподоби поганi славити нижчих за себе. Та знаходяться смiливцi, якi наважуються паплюжити навiть декого з безпосереднього керiвництва, особливо, коли це тiшить начальника прямого. Вiдтак традицiя на островi збережена дотепер, i в означену днину можна звiдусiль почути жалiснi дорiкання та скарги: пiдстаркуватий чоловiк протягом всi╓§ доби ма╓ нагоду розповiдати дружинi, яка, на його думку, зiпсувала йому життя, зятьком до яких впливових родiв вiн мав змогу увiйти, на що дружина може, навiть не слухаючи його буркотiння, перераховувати тих високодостойних паничiв, пiд яких лягала, перебуваючи в активному пошуку. Теща нарiка╓ на дубезнiсть недоумка-зятя, який вилупок зiрвав був чарiвну квiтку, що вирощували не для нього, а свекруха розповiда╓ по сусiдках, що, мовляв, нечупара-невiстка не ми╓ жопки тарiлкам. Повiя без остраху може жалiтися клi╓нтовi на свого хозла-сутенера, який вiдбира╓ забагато грошей iз §§ виторгу, а потiм тому ж сутенеровi на клi╓нта, що, заплативши за стандартний набiр послуг, вимага╓ в розпалi пристрастi до них ще нетрадицiйних, намагаючись нестачу грошей на оплату компенсувати ляпасами. Працiвниковi дозволя╓ться називати керiвника спиногризом та самодуром, начальник в свою чергу бiдка╓ться, яким людським непотребом йому, розумному, доводиться керувати. Бабцi, якi засiдають на лавах, скаржаться одна однiй, що злодiйське комунальне пiдпри╓мство не нада╓ якiсних послуг, за якi вони, щоправда, не проплачують повно§ собiвартостi, але ж за твердженням улюблених народних обранцiв, не повиннi платити взагалi. I, звичайно, всi мають змогу неславити абстрактного пана, якого в теперiшнi часи уособлю╓ в собi держава. Всi вище наведенi та ще iншi особи спроможнi нарiкати на сво╓ нiкчемне життя i в iншi днi року, при чому за часiв процвiтання демократi§ ганьбити державу стало справою набагато безпечнiшою, нiж дорiкати конкретним людям зi свого оточення. Та в день скиглення паплюжити все навколо себе ╓ обов"язком для кожного чесного громадянина, бути ж задоволеним життям непристойно i навiть небезпечно.

Всiм вiдомо, що втiлення в життя досягнень наукового прогресу саме це життя значно прискорю╓. Так iз настанням ери телебачення на островi днi скигленнi почастiшали, дозволивши привнести свято до кожно§ оселi, яка забезпечена електрикою та ма╓ телевiзiйний приймач. Щоправда, трансляцi§ зазвичай розпочинаються по завершеннi трудового дня, тож заходи носять назву скиглiйськi вечори, протягом яких громадянин не тiльки може поскаржитися на тяжку долю, а ще й, спираючись на допомогу присутнiх в студi§ можновладцiв та багатi§в, зарадити власнiй бiдi. Кожен телевiзiйний канал, що себе поважа╓, влаштову╓ скиглiйськи вечори раз на тиждень, а оскiльки провiдних каналiв на островi сiм, то пересiчний громадянин не ма╓ жодного дня без свята. Оскiльки робота в архiвi поглинала майже весь мiй час, траплялося, що я по кiлька тижнiв не виходив iз будiвлi, отримавши дозвiл на ночiвлю в кiмнатi обслуговуючого персоналу - адже я весь час очiкував святкування ювiлею, сподiваючись одразу пiсля залишити острiв, а вивчення iсторi§ кра§ни мене дуже було захопило, i я бажав будь що дослiдження сво╓ завершити, - вiдтак втрачати дорогоцiннi години на вдивляння у електронний ящик я для себе вважав за неприпустиму розкiш. Та коли зайшлося про вивчення засад громадянського суспiльства, я був просто змушений передивитися матерiал, який наочно iлюстру╓ цiкаву для мене тему.

Телевiзiйне балаганодiйство справило на мене враження периферiйностi i навiть мiстечковостi всього, що вiдбува╓ться по той бiк екрану. Гостями в студi§ були впiзнаваннi в суспiльствi особи. Була там старенька бабця, якiй не по кишенi оплачувати комiрне за чотирикiмнатну квартиру в iсторичному центрi столицi, де мешка╓ вона сама однiсiнька. Бабуся ця громадянам Ла╜╜не╜╜а добре вiдома, §§ можна назвати каталiзатором iсторичного процесу. Саме в не§ двадцять рокiв тому лиходi§-митники вiдiбрали на пунктi перевiрки один фунт морсько§ капусти - цей факт тодi настiльки збурив суспiльство, що за домовленiстю iз керiвництвом метрополi§ митницю мiж братнiми державами взагалi було скасовано(принаймнi так опису╓ причини вiдмирання рудиментарно§ служби iсторичний зручник). Старенька викликала у присутнiх неабияке спiвчуття, присутнiй тут же столичний бургомiстр просто перед камерою вклонився §й в ноги, наголосивши, що саме заради таких бабусь держава трима╓ нульовi тарифи на вивезення смiття для гiдникiв, що ж до конкретно§ бiди, то високопосадовець в студi§ пiдписав розпорядження про збiльшення комунально§ милостинi всiм заре╓строваним в межах першого кiльця власникам квартир, кiлькiсть кiмнат в яких перевищу╓ три. Джерелом покриття було обрано зменшення нормативiв споживання хлiбу та овочiв контингентом того смiтт╓переробного заводу, який обслугову╓ столицю i перебува╓ в мунiципальнiй власностi. На останок бабусi побажали, щоб §§ син - вiдомий в столицi власник мережi продовольчих супермаркетiв - отримав у спадщину апартаменти, як i годиться достойниковi без заборгованостi по квартирнiй платнi, ще дуже й дуже не скоро.

Був серед гостей ошуканий вкладник Народного Тресту Швидкого збагачення. Компанiя, в яку вiн спокусився вкласти всi сво§ заощадження, була достатньо успiшною, поки служба безпеки не викрила справжн╓ джерело §§ прибуткiв - викрадення або купiвля у батькiв i перевезення на континент малолiтнiх дiтей, яких в багатих мегаполiсах примушували жебрачити. Арешт керiвникiв фiрми був здiйснений за два днi до термiну повернення вкладниковi його грошей, i останнiй слiзно нарiкав на свою гiрку долю. Присутнiй в студi§ прокурор сво╓ю честю заприсягнувся, що, коли ошуканець вкладе грошенята у наступний Трест, його заступник особисто сповiстить нинi потерпiлого про вiрогiдне банкрутство ново§ пiрамiди за три днi до подi§, вiдтак сiромаха спроможеться вiдiграти власнi збитки.

Була очiльниця всiм давно набридлого жiночого руху, що його представницi висловлюють власну громадянську позицiю, пiдiймаючи спiдницi та заголюючи задки. Знаком приналежностi до групи активiсток ╓ витатуйоване на кожнiй дiвочiй сiдницi син╓ око. Небайдужi дiвчата спрямовують свою еротичну зброю в бiк тi╓§ державно§ установи, дiяльнiстю яко§ не задоволенi, i так тривалий час стоять рачки, заглядаючи сво§ми сраками просто в очi антинародному режиму. Проте цього разу красуня була одягненою i прийшла жалiтися не на сво§х полiтичних опонентiв, а розповiсти загаловi, як важко поряднiй дiвчинi живеться без кавалера, ще гiрше, коли залицяльникiв забагато, але найважче тiй панянцi, претендентiв на руку та серце яко§ залиша╓ться всього дво╓: невiдворотнiсть вибору i чiтке усвiдомлення, що можна схибити, продаючи свiй товар, i отримати менший виторг, нiж мрiялось, завжди пригнiчу╓. Як iлюстрацiю гiрко§ дiвочо-жiночо§ долi, юна ледi розповiла iсторiю рiдно§ сво╓§ тiтки, яка зо два десятилiття тому була в сво§й периферi§ першою красунею i порсалася в наречених, неначе льоха в жолудях, вiдшиваючи на §§ думку недостойних ущипливо i жорстко. Нарештi з усiх парубкiв залишилося дво╓ найчiпкiших, обидва iз дуже шанованих i багатих родин, з яких двох самозакохана лялька прагматично, як §й на тодi здавалось, обрала собi чоловiка. Сiм"я щасливця мала окрiм всього коло зв"язкiв в Трiлдогдрiбi, вiдтак закоханий наречений обiцяв одразу пiсля весiлля перевезти любу дружину до столицi. В столичних колах молода особа одразу ж здобула репутацiю свiтсько§ левицi, посiвши вагоме мiсце в плiтках старих салонних печериць, серцях прилизаних джи╜унiв та на шпальтах жовто§ преси. Однак або пiд час лицяння хлопець, як i годиться всiм адамовим нащадкам, перебiльшував суспiльну вагу сво╓§ сiм"§ в столицi, або гламурне життя поглинало забагато коштiв, але до кола перших жiнок всi╓§ кра§ни красуня протиснутися не спромоглась. Водночас той iз конкурентiв, якого пропозицi╓ю було свого часу знехтувано, не став занадто побиватися, заго§вши серцевi рани управлiнням бiзнесом сво╓§ родини, з яким впорався настiльки вправно, що вже за кiлька рокiв став найбагатшою людиною периферi§. Це мимоволi спонукало до вiдкриття офiсу в столицi для ведення певно§ частини справ i розширення корпорацi§ з можливим виходом на континентальнi ринки. Дiзнавшись про успiхи не чужого, як §й здавалося, чоловiка, колись зарозумiла i неприступна, мов скеля, а на тодi вже трохи гнучкiша i навчена життям панi стала навмисно з"являтися на тих заходах, де був присутнiм ранiш вiдкинутий нею зiтханець, пускаючи йому бiсикiв та роблячи недвозначнi натяки. Та нещодавно до нестями закоханий в не§ чоловiк всього лише чемно вiтався з дружиною колишнього суперника, а пiсля того, як вона вiдкрутила йому ╜удзика iз фасонного пiджака пiд час одного з фуршетiв, робив це, не пiдходячи на вiдстань простягнуто§ руки. Але найтяжчим для жiночки стала звiстка про скоре одруження ранiш закоханого в не§ достойного молодого чоловiка, i майже зовсiм §§ вбило iм"я майбутньо§ наречено§ - §§ ж однокашницi, яка пiд час навчання у напiввишi була гладкою i настiльки незграбною, що першi дiвчата навчального закладу навiть не приймали §§ до свого сестринства. Столична панi вбачала в дiях нового багатiя елементи знущання та помсти §й особисто, до того ж дiла §§ чоловiка йшли все гiрше, а антидепресанти не виправдовували сво╓§ назви, навiть якщо подво§ти дозу i запивати пiгулки текiлою. У вiдча§ нещасна молодиця вирiшила вкоротити собi вiку, але здiйснити це у найефектнiший спосiб. Вiдшукуючи такий, вона навiть здiйснила iнтелектуальний подвиг, прочитавши кiлька новомодних книжок про кохання. З них дiзналася, що найбiльшу жалiсть у оточення в усi вiки викликали тi дiвчата, якi вiд нещасливо§ любовi вiшалися на власнiй косi. Як не дивно, але вiд кроку непоправного врятувала молоду жiнку §§ ж уклiннiсть модi. В не дуже давнi роки обiзнанi жiнки острова, як i все просунуте свiтове жiноцтво, переймались походеньками непосидючо§ англiйсько§ принцеси, що сприяло вкорiненню, особливо серед столичних чепурух, моди на короткi зачiски. Тiтка розповiдачки просто не мала на чому повiситись, а здiйснити су§цид в неромантичний спосiб не могла собi дозволити. Тривале лiкування у провiдних логадiйських знавцiв психоаналiзу коштувало §§ логеру-чоловiковi ще кiлькадесят тисяч американсько§ валюти. Доля бiдно§ молодицi, а також нелегкий вибiр, що невдовзi мав постати перед §§ молодшою родичкою, довели до слiз жiночу частину гостей телестудi§, а власниця шлюбно§ агенцi§ пообiцяла пiдшукати дiвицi такого любчика, що вiд заздрощiв кусатимуть собi лiктi навiть логадiйськi панянки.

Був серед присутнiх один водiй-любитель, який бiдкався наступним: вiдстань мiж колесом керма та сидiнням в автiвках iноземного виробництва замала, щоб туди мiг протиснутись його кендюх, а грошей на здiйснення лiпосакцi§ вiн назбирати не був в змозi через постiйне пiдвищення цiн на якiснi сорти палива. Ця iстота уявла у себе в головi наявнiсть iнтелекту i намагалася показати аудиторi§ свою обiзнанiсть в iсторi§ кра§ни, заявивши, що справжнiй геноцид здiйсню╓ться саме тепер, а не пiд час голодомору. Навряд чи такий неадекватний сплеск мозково§ активностi можна пояснити звичайною тупезнiстю. Хоча автоiнспекторська служба кра§ни i вiдома лiберальним пiдходом до обмежень права людини з хворою психiкою отримати посвiдчення водiя, та повних iмбецилiв все ж таки до керування транспортними засобами не допускають. Адже створiння, що трима╓ в руках кермо, повинно мати принаймнi кiлька грамiв сiро§ речовини всерединi черепно§ коробки, щоб вiдрiзняти гашетку газу вiд гальма, вiдтак i рiзницю мiж смертю внаслiдок безпроте§нового набряку i подорожчанням бензину марки "АI-98 super" вiдчувати повинно. Просто всяке електоральне бидло схильне трагiзувати власнi непри╓мностi i знецiнювати трагедiю iнших задля пiдсилення жалощiв до самого себе. Цьому гостевi щиро спiвчували всi власники автiвок, а присутнiй на етерi провiдний трiлдогдрiбський автодилер взявся зробити iндивiдуальне замовлення на японський автозавод, з яким його холдинг мав давнi дiловi стосунки, i надати товстуновi велику знижку.

Спроби деяких телеканалiв запрошувати до студi§ струльдбургiв не були вдалими. I це навiть не через те, що бiльшiсть безсмертних iстот не здатнi контролювати перiодичнiсть природних видiлень власного органiзму i не спроможнi тривалий час просидiти на одному мiсцi та ще й пiд "юпiтерами". На островi всi знають, що кожен струльдбург, залежно вiд настрою, здатен мати лише двi щирi мрi§: вiн або хоче померти, або назавжди повернути собi молодiсть. Обидва бажання нездiйсненнi, а вiдтак можновладцi, прагнучи не бути присоромленими, волiють не бачити таких замовникiв щастя перед собою.

Вибiр гостей в студi§ не ╓ випадковим, найдосвiдченiшi психологи кра§ни тривалий час вивчали вподобання пересiчного глядача, доки ними не був зроблений парадоксальний висновок: чим вищий соцiальний статус ма╓ скиглiй, тим бiльше йому спiвчувають громадяни пересiчнi. Вiдтак на крiслах геро§в скиглiйських вечорiв нiколи не опиняться представники найнижчих прошаркiв населення зi сво§ми дрiбненькими проблемами, зате високопосадовцям i захисникам народних прав - депутатам, при чому вiд всiх полiтичних сил, по тих телестудiях наче медом помазано.

Традицiйним для вечора скиглення ╓ акт всенаочного самокатування одного iз народних депутатiв-заступникiв. Авторське право на це дiйство захищено патентом i перебува╓ у приватнiй власностi наразi опозицiйно§ справедливсько§ партi§. В судi вдалося довести, що першим, хто заради народу заподiяв шкоду власному здоров"ю, була теперiшня очiльниця §хнього проводу, яка, перебуваючи пiд час репресiй в станi стурбованостi долею спiввiтчизникiв, оголосила на захист цього ж народу голодування. Оскiльки голодовка - процес довготривалий i в режимi трансляцi§ наживо не дуже цiкавий, то партiйцi-наступники вдалися до самокатування перед телевiзiйними камерами. На заздалегiдь облаштованому подiумi обраний проводом народний захисник протягом десяти хвилин повинен рвати на собi одежини, валятися по пiдлозi, битися головою по стiнi, шмагатися батогом, iнодi деякi смiливцi навiть розрiзують собi лезом вени. Все це робиться виключно заради багатостраждального ла╜╜незького народу, який стогне, недоотримуючи належних рабських вольностей. I хоча життю вiдважника не загрожу╓ нiчого - все це тiльки шоу, в кiлькох метрах поза зоною спостереження телевiзiйних камер спецiалiзована лiкарська бригада сто§ть напоготовi, щоб в разi непередбачено§ ситуацi§ рятувати життя достойника, проте телеглядачi сприймають самопобиття як щось серйозне, i статистика констату╓ - принаймнi в тих мiсцевостях, де ╓ медичнi заклади, електрика в будiвлях i покриття телевiзiйним сигналом - пiд час ефiрiв збiльшення серед глядачiв кiлькостi iнфарктiв та iнсультiв в рази. Представники партi§ владно§, яким законом не дозволено в такий спосiб виказувати любов до виборця, зазвичай займають позицiю лисицi, яка не в змозi вкусити винограду, повсякчас наголошуючи, що партiйний провiд опозицiонерiв виконувачем дiйства на пiдтримку народу признача╓ людей, схиблених на мазохiзмi, i у§дливо плутаючи "самокатування" iз "самозадоволенням". Можновладцi теж зобов"язанi сво§м партiйним проводом бути присутнiми на скиглiйських вечорах i жалiти свiй любий нарiд, розповiдаючи про вже наданi рабськi вольностi i про тi, що плану╓ться надати, щойно зросте валовий нацiональний продукт. Та, нiде правди дiти, у публiчному скигленнi вони опозицi§ програють. ╢ ще одна наперед виграшна для тих, хто не перебува╓ при владi, тема, яка ма╓ згуртувати люд пересiчний: це зовнiшня полiтика. Керiвництво острова, дослухаючись порад Склеювачiв iмперi§, волi╓ не являти свiтовому загалу свою кра§ну, оскiльки в такому разi у багатьох суб"╓ктiв мiжнародного права з"явилося б багато спокус порушити дотепер дiючий Великий договiр про невтручання. Балакуни ж опозицiйнi формально за дотримання умов Договору острiв"янами не вiдповiдають, тому патякати можуть будь-що, не побоюючись юридичних наслiдкiв. Здавалося б кра§нi, яка протягом столiть волi╓ бути колонi╓ю i не бажа╓ поки що змiнювати свою метрополiю на iншу, байдуже, чи прозна╓ про не§ бодай хто в свiтi зовнiшньому. Проте до надання незароблених коштiв хохлосу завсiди ╓ дiло. Емiсари ж справедливсько§ партi§, тривалий час перебуваючи у закордонних вiдрядженнях, прознали про одну вольнiсть для кра§н зовнiшнього свiту. Виявля╓ться, iснують такi фiнансовi iнституцi§, якi видiляють грошовi кошти тим державам, що впадуть до них в ноги i привселюдно визнають себе убогими - процедура, якщо довiряти обiзнаним справедливцям, дуже схожа на вимолювання комунально§ милостинi на островi. Щоправда, валятися в ногах повиннi очiльники держави, та ще при цьому наобiцяти-нацяцяти iз три вози так званих економiчних реформ. Проте, i це теж вiдомо iз докладiв пронирливих партiйцiв, керують фондами в переважнiй бiльшостi люди недолугi, з укладом життя отримувачiв зовсiм необiзнанi, такi собi грошовитi тюхтi§, якi, напевно, i самi до пуття не знають, в чому тi дурнi реформи мають полягати. В зовнiшньому свiтi ╓ кра§ни, де урядовцi, зводячи бюджет, розраховують на такi подачки як на очiкуване джерело доходiв, полiтики ж в таких кра§нах хизуються одне перед одним тим, хто зумiв вправнiше ошукати недолугих товстосумiв, а кому iз керiвництва кра§ни вда╓ться нахапати тих кредитiв бiльше, той i ма╓ серед виборцiв найбiльшу популярнiсть. Вiдтак головне - це омрiянi траншi отримати, а потiм вже мiркувати, як цi грошенята замотати. Здiйснити останн╓, за ствердженнями справедливцiв, буде набагато простiше, якщо §хня Велика Провiдниця очолить кра§ну, адже жiнка, коли прийде час звiтуватися, може дуже легко перескочити на iншу тему, пославшись лишень на власну затурканiсть або головний бiль. Бiль у головi в зовнiшньому свiтi ╓ аргументом незаперечним, зважаючи на який жiнцi пробачають набагато жахливiшi речi, нiж кiлька мiльярдiв доларiв, що §х були проциндрили. Розповiдки про такий чародiйницький спосiб отримати багато грошей дуже цiкавлять пересiчне ла╜╜незьке електоральне бидло, особливо iмпону╓ тамтешньому хохлосу те, що свiт зовнiшнiй дуже схожий на §хню модель життя. Принаймнi для того, щоб отримати незароблене, там також треба гучно i жалiсно скиглити, а великi мiльярди роздаються прохачам не iнакше, як за принципом собачого цирку. Одне лише непоко§ть народ, головна мрiя якого - навiки залишатися вiрними холопами старшого брата: чи не заперечуватиме проти тако§ оборудки колишня метрополiя, проте партiя опозицiонерiв гаранту╓, що ма╓ в високих логадiйських кабiнетах сво§х людей, якi, в разi потреби, пролобiюють iнтереси колишньо§ колонi§ перед iмперським керiвництвом, i умови Великого договору для острiв"ян нарештi дещо пом"якшають.

Ще одним знаряддям на озбро╓ннi у опозицi§ ╓ демократична адекватнiсть. Категорiя ця перейнята була, як i всi новi навiювання, вiд континенту, проте на островi припала бiльше. Демократичною адекватнiстю називають як стан душевного здоров"я окремо§ категорi§ людей, так i самi згуртування носi§в цього способу iснування. Сенсом всього життя такi люди обирають боротьбу - не важливо проти кого i за що. Вiдповiдi на будь-якi питання у них прогнозуються напрочуд легко i неодмiнно мiстять випади на адресу кривавого режиму та злочинно§ антинародно§ влади. Навiть коментуючи жахливу катастрофу чи то пак стихiйне лихо, демократично адекватна людина перш за все сповiстить слухача, що iншого вiд непрофесiйного уряду годi було й чекати, потiм обов"язково наголосить, що в кра§нах, де пану╓ демократiя такого в жодному разi трапитись не могло, i лише наостанок, якщо залишиться ефiрний час, можливо висловить спiвчуття рiдним загиблих. Мiсцевi психологи порiвнюють демократичну адекватнiсть iз наркотичною залежнiстю, яка може набувати рiзних ступенiв тяжкостi. У вiцi пiдлiтковому, враховуючи мiсцевi традицi§, як курити марихуану пробують майже всi, так i намагання видiлитися сво╓ю непокорою старшим, а подеколи примiтивним хамством, ╓ всього лише ознакою гормонально§ перебудови органiзму та одним iз способiв привернути до себе увагу протилежно§ статi. З роками бiльшiсть як з травичкою так i з демократичною адекватнiстю зав"язу╓. Тих, хто занадто захопився iдеями боротьби за справедливiсть i з юнацького вiку вперто виходити не бажа╓, роздiляють на двi групи. Перша, менша iз двох - це тi з молодих людей, хто сам вiрить в те що робить i промовля╓. ╥х фахiвцi iз вивчення людсько§ поведiнки прирiвнюють до тих курi§в гашишу, що перейшли на важкi наркотики i вважають людьми кiнченими. Таким навряд потрiбна родина, матерiальнi цiнностi §х цiкавлять лише в тому планi, як §х можливо конвертувати в кошти на боротьбу. У тих нащадкiв вищих родiв, якi обрали сво§м шляхом демократичну адекватнiсть, за умови, що сiм"я такого непотрiбника не зречеться, ще ╓ шанс залишатися членом свого прошарку суспiльства. Хоч знайомi i вважатимуть такого причмеленим, проте й не дуже займатимуть, а при нагодi такi паничi стають навiть iдейними депутатами. Набагато сумнiшою ╓ доля тих iдейних, що вони до аристократичних кiл не належать. ╥х розмiщують в психiатричних лiкарнях, але частiше вiдправляють на вiддаленi промзони. Там вони весь невеличкий термiн часу, що §м залишився на животiння, можуть заповзято проголошувати сво§ гасла, звертаючись до купи смiття.

Друга група гурту╓ в собi людей прагматичних, здебiльшого сангвiнiчного складу - це тi, яких спiвставляють iз розповсюджувачами зiлля серед iнших споживачiв. Для дилера дуже важливо бути сво§м серед покупцiв, знати §хнi звички, вади та купiвельну спроможнiсть, але самому споживати те, що прода╓, зовсiм нi до чого - всi продавцi дурi з наркотичною залежнiстю зазвичай закiнчують погано - тому деякi з них споживання певного роду речовин iмiтують. Так i ця частина демократично§ адекватностi, яких ще називають гапончиками, вербу╓ до демократичних гуртiв молодь зазвичай не дуже розумну, але вперту i амбiтну, закликаючи §х до бою, на барикади, майдани та майданчики, або ще кудись боротися за щось. Гапончики зазвичай ведуть натовп особисто, чудово розумiючи, що для них самих юридичнi наслiдки дiянь будуть мiнiмальними. Багато ╓ таких вербувальникiв серед депутатiв всiх рiвнiв, рiзного ╜атунку журналiстiв, зазвичай пiзнаваних, не прибитих до служби дiтей середньо§ ланки чиновництва. В певнi вiдлиговi промiжки часу долучатися до лав демократично§ адекватностi ста╓ модним серед iнтелiгенцi§. Якщо на ринку спостерiга╓ться надлишок пропозицi§ гапончикiв, §х беруть в оренду маркетинговi служби великих корпорацiй, оскiльки традицiя споживати якнайбiльше i якнайшвидше змiнювати на собi атрибути належностi до певних суспiльних прошаркiв не тiльки стала рушiйною силою ринку внутрiшнього споживання - вона ще ╓ однi╓ю iз в"яжучих складових фундаменту хохлостабiльностi, яка наразi перейшла в стабiльнiсть демократичну. Дiйсно, нема╓ простiшого способу перетворити людину на раба, нiж вмовити §§ купувати те, що §й не до гаманця, а до лиця(зi слiв продавця) - за умов низки вдало проведених рекламних кампанiй i налагодженого банкiвського кредитування чоловiк все життя вiдпрацьовуватиме те, що йому не було потрiбно i задурно, або вiддаючи кредит, взятий на ведення бiзнесу, в якому нiчогiсiнько не тямить, при цьому щиро вважаючи себе вiльним. Навербованим розумним юнакам та дiвчатам, особливо якщо вони не з привладнених родiв, участь у однiсiнькiй акцi§ пiд впливом полум"яних слiв гапончика може зламати життя, особливо якщо демократично налаштована наволоч пiдбива╓ на дi§ вiдверто незаконнi: поцупити щось в магазинi або не сплачувати вiдсотки по кредитах, мотивуючи несправедливiстю розподiлу нацiонального багатства, не сплачувати податки, мавпуючи тих вищих, для кого писанi особливi закони, вiдкараскатися вiд виконання обов"язково§ державно§ повинностi, наполягаючи на власних переконаннях, або не оплачувати комiрне, впершись рогом в очiкування комунально§ милостинi, тощо. Щоб зрозумiти огиднiсть i ницiсть дiй гапончикiв слiд знати одну iз статей карного кодексу ла╜╜незько§ держави, яка проголошу╓:

"Незнання законiв не звiльня╓ особу вiд кримiнально§ вiдповiдальностi , а знання цих самих законiв звiльня╓ вiд вiдповiдальностi лише ту особу, яку б за аналогiчних обставин звiльнило б i незнання законiв"

Ця стаття деклару╓ принцип роздiльностi правосуддя для рiзних прошаркiв населення i ╜рунту╓ться на вiкових традицiях острова. Проте, як це не дивно, деякi вуличнi до скiнчення свого вiку залишаються вдячними сво§м гапончикам, бо тi допомогли §м вiдчути омрiяне, вийти на важку путь боротьби i в нiй вiднайти себе, оскiльки iдейнi - люди по-сво╓му щасливi, а поки вони ╓ латентними демократами, само§ сутi вищого свого призначення зрозумiти не можуть.

Демократична адекватнiсть на островi пустила глибоке корiння - на вiдмiну вiд континенту, де народ настiльки любить свого iмператора, що до парламенту навiть опозицiйнi партi§ доводиться призначати окремим указом. Шатро демократi§ вкрило навiть Бельнiбарбi, i тепер §§ громадяни на вiдкритих виборах обирають собi iмператора раз на чверть столiття. Щоправда, §хня любов до представникiв Сонцесяйно§ династi§ нiкуди не пощезла, вiдтак всi громадяни як один голосують за того iз Богоподiбно§ родини, хто самою цi╓ю родиною, пiсля внутрiшнiх нарад, буде висунутий. Громадяни iмперi§ ╓ вiрними холопами власного великодержавного пана, мешканцi ж острова свого, уособленого в iнституцiях суверенно§ держави пана вiдверто недолюблюють, щиро вважаючи, що чужий пан володiв би ними вправнiше. Вiдтак можна зробити висновок, що на континентi правляча партiя ╓ за сутнiстю сво╓ю стабiлiстською, острiв"яни ж вагаються мiж двома формами рабського iснування, наче той вiслюк межи сiном та соломою. Цiкаво, що вся демократична адекватнiсть iмперi§ традицiйно спiвчува╓ справедливцям, i, при поглядi зверхньому, може здаватися, що континентальнi демократи бачать у них спорiдненi душi. Проте не слiд забувати, що навiть найпрогресивнiшi представники нацi§ титульно§ не вважають собi рiвними тубiльцiв, яких, як i бельнiбарбiйськi можновладцi, тримають за братiв сво§х менших. Iсну╓ навiть влучне прислiв"я:

"Бельнiбарбiйський демократ там вмира╓, де поста╓ ла╜╜незьке питання".

Швидше за все, вiдчуваючи, що в умовах полiтично§ боротьби саме на островi, чим сильнiша опозицiя, тим слабша кра§на, демократи метрополi§ пiдсвiдомо сприяють тому, що шкурно для них комфортнiше. Дiйсно, головною засадою внутрiшньо§ полiтики обох партiй острова, згiдно iз гаслами, ╓ розподiл рабських вольностей, проте стабiлiсти пропонують все ж таки спочатку назбирати те, що потiм роздаватимуть, справедливцi ж, переймаючи заповiти вiдомого московського сучого сина, вимагають взяти все i подiлити просто зараз. Позицiя останнiх сутт╓вiше послабшу╓ кра§ну, а слабка колонiя(хай навiть iз префiском нео-) дотепер бiльш влаштову╓ метрополiю. Вiдтак iмперськi демократи, як i iмперськi великодержавники, виступають з позицi§ колонiзаторiв, всi, окрiм iмперських iдейних, якi на революцiях просто схибленi, i пiдтримають будь-яку мерзоту, аби вона стояла горою проти дiючо§ влади.

На жаль для мiсцево§ опозицi§ завелику кiлькiсть демократично§ адекватностi наагiтувати не вдавалося нiколи. Результати опiйних опитувань початку минулого сторiччя, якi показували масову байдужiсть пересiчних громадян до з"ясувань стосункiв мiж панами, вiдображують i теперiшнiй стан суспiльно§ думки. Те, що переважна бiльшiсть рабiв сво§м господарем незадоволена i постiйно нудить про те, що пiд iншим хазя§ном було б краще, ще не означа╓, що погань дозрiла до змiни влади шляхом революцiйним. I за великим рахунком це спрацьову╓ в iнтересах само§ поганi, принаймнi на островi: пiд час встановлення збиралiстських режимiв, коли панство вiд суспiльних зсувiв вiдчува╓ легкий дискомфорт, у холопiв чуби вiдлiтають вiд голiв разом зi скальпами. Народ, який це на пiдсвiдомому рiвнi вiдчува╓, завжди iз незначною перевагою обира╓ прадавнiй сталий уклад, чим залюбки користаються стабiлiсти. Довiчна ж проблема справедливцiв полягатиме у внутрiшньому протирiччi: з одного боку перебувати записною опозицi╓ю напрочуд комфортно, до цього прагнуть представники прагматичного крила партi§(за дивним збiгом обставин вони, як i аналогiчного спрямування крило стабiлiстiв називають себе реалiстами). Справедливцi ж радикальнi(так званi цькувальники) мають два стратегiчнi завдання: по-перше, гуртуючи навколо себе пасiонарно налаштовану частину суспiльства, вони в той самий час вiдтягують цю рушiйну(або швидше деструктивну) силу вiд iнших полiтичних партiй, якi, цiлком вiрогiдно, не будуть настiльки передбачуваними. З iншого боку, вони повиннi тримати весь цей адекватний сумбур у певних межах, оскiльки скопиченi в одному мiсцi агресивно налаштованi молодики можуть вийти з-пiд контролю сво§х формальних очiльникiв. Так пiдлiток-его§ст, який, взявши до рук небезпечну бритву, шантажу╓ батькiв тим, що порiже собi вени, якщо не отрима╓ надбавку до кишенькових грошей, заганя╓ себе у глухий кут дилеми, де обидва вiрогiднi рiшення не будуть абсолютно прийнятними: заподiяти собi щось лихе вiн хоче менше за всiх присутнiх, проте iз кожною такого роду iстерикою без наслiдкiв дорослi все менше ймуть йому вiри i все важче вициганити зайву копiйчину. Деякi полiтичнi аналiтики спiвають дифiрамбiв справедливцям, наголошуючи, що лише генiальнi полiтики можуть утримуватися на плаву стiльки десятилiть поспiль з майже незмiнними рейтингами. I те, що всi цi розумники отримують зарплати в фондах, фундаторами яких ╓ олiгархи-члени справедливського проводу, не повинно викликати сумнiвiв у незаангажованостi §хнiх висновкiв. Проте вiдсутнiсть великих мас демократично§ адекватностi не да╓ навiть найвпливовiшiй опозицiйнiй партi§ показати широкому загаловi наочне втiлення народно§ любовi до себе, а не слiд забувати, що на островi iсну╓ ще кiлька прохiдних до парламенту партiй, лiдерiв яких теж певна кiлькiсть людей полюбля╓. Та й у проводi партi§ влади також засiдають не кам"янi баби, а живi люди, i народна до себе любов так само тiшить §хн╓ марнославство. Пiсля того, як забунтувалися гепарi, не тiльки владна партiя, яка зробила для себе певнi органiзацiйнi висновки, а й сили опозицiйнi, погодилися на те, що iм"ям народу краще надати право мiтингувати певнiй i керованiй його частинi. Тих, кому законодавчо дозволено виходити на майдани з усiлякими гаслами на островi називають майданниками, i за укладом i житт╓дiяльнiстю ця спiльнота нагаду╓ середньовiчний цех. Прiзвища всiх майданникiв внесено до окремого ре╓стру, куди потрапити - то велика честь. Всяка суспiльна сила, якщо забажа╓ з"ясовувати полiтичнi стосунки, мiряючись з iншими силами людськими натовпами, повинна заздалегiдь узгодити акцiю не лише з мунiципальною владою та полiцi╓ю, а ще з керiвництвом майданницько§ профспiлки. Замовлення прийма╓ться i проплачу╓ться, як годиться, через касу, сума грошового переказу, звiсна рiч, оподаткову╓ться, i на чергову акцiю народно§ непокори замовниковi видiля╓ться проплачений гурт майданникiв. За окрему плату в розпорядження органiзатора акцi§ надаються очiльники пiвсотень, так званi мiськi ╓фрейтори. Зазвичай це паничi вiд шанованих родiв, трапляються навiть iз вищих, яким амбiтнiсть не дозволя╓ займати посаду, що вiдповiдала б власним здiбностям i ступеню привладненостi - такi висуванцi сподiваються на полiтичну кар"╓ру. Якщо заявка дана на бiльшу кiлькiсть одиниць протестуючого товару, нiж наявне число ре╓стрових майданникiв, або люди з громадянською позицi╓ю замовленi iншою полiтичною силою, дозволя╓ться ще брати так званих майданникiв пiдре╓стрових, i лише коли цi скiнчаться, можна пiдвозити з вiддалених районiв дешевший власний людський потенцiал. В разi, коли хтось iз полiтикiв насмiлиться дiяти в обхiд встановлених правил i не узгодить сво§ дi§ з майданницькою профспiлкою, до такого на перше пiдiйде мiськiй ╓фрейтор, намагаючись попередити, на що саме наража╓ться порушник конвенцi§. Якщо останнiй не зрозумi╓ натякiв, йому та його прихильникам доведеться вже мати справу не з чемним iнтелiгентним координатором, а з тими крисуванцями, якi вже здавна контролюють цей бiзнес, i тодi за§жджим полiтичним штрейкбрехерам буде непереливки. Такi прояви громадянсько§ активностi влаштовують всi парламентськi партi§, навiть полум"янi цькувальники, якi пiсля кiлькох рокiв публiчного революцiонування вже не спроможнi були збирати серед мешканцiв столицi людськi маси в такiй кiлькостi, що вражала б владу, погодились, що везти протестувальникiв з периферiй в будь-якому разi утратнiше, нiж домовитись зi столичною записною демократичною адекватнiстю. Наявнiсть значних сум грошей в партiйних скарбничках i велико§ кiлькостi мешканцiв столицi, якi нiзащо б не погодилися заплямити власних рук фiзичною працею створю╓ iдеальний суспiльний бiоценоз. Майданника можуть призначити на будь-яку акцiю, тому не варто непоко§тися, якщо побачиш на мiтингу на захист традицiйних сiмейних цiнностей ту саму особистiсть, яка вчора виступала за права представникiв сексуальних меншин - просто людина сумлiнно викону╓ свою роботу. Однак серед майданникiв призначення розподiляються доволi лiберально - кожен може вiдмовитися вiд запропоновано§ акцi§, тому власнi полiтичнi вподобання протестувальники мають i на мiтинги певних полiтичних сил зазвичай ходить один i той самий колектив. I тут в умiннi вправлятися з людським фактором треба визнати першiсть справедливцiв: коли дивишся на майданникiв, що беруть участь у органiзованих ними акцiях, можна подумати, що тi майданили б i безоплатно, неначе повi§, якi вмiло iмiтують оргазми пiд клi╓нтом; тi ж iз громадян з позицi╓ю, кого виводить провладна партiя, зда╓ться, тiльки вiдпрацьовують проплаченi години та й годi. Найжвавiшими серед майданникiв ╓ жiнки старшого(вiд шiстдесяти рокiв) вiку - в цьому можна переконатися, лише переглянувши вiдеозаписи акцiй громадянсько§ непокори за останнi десятилiття. Якщо стареньку сво╓часно не втримати, вона може не тiльки завдати тiлесних ушкоджень опонентовi або випадковому перехожому, а , особливо якщо ходить спираючись на цiпка, навiть забити жертву на смерть. Такий феномен тривалий час вивчали мiсцевi полiтологи, залучаючи консультантами як iмперських полiтастрологiв, так i соцiологiв, психологiв, психiатрiв та сексологiв обох кра§н. Ранiш за найвiрогiднiшу вважали гiпотезу, що, мовляв клiмактичнi змiни вирiвнюють одну iз звилин у головному мозку, а якщо тих звилин i замолоду було не багато, то деструктивна дiяльнiсть вiку проявля╓ться неадекватнiстю поведiнки. Проте панування полiткоректностi в суспiльнiй думцi примусило вiдкинути цю версiю як сексистську. Натепер майже всi дослiдники сходяться на iсторико-полiтичному походженнi феномена: за часiв збиралiзму у загони лизунiв принципово не приймали дiвчаток, отже в акцiях цькування протинасiв вони участi брати не могли, i агресiя, спричинена надлишком гормонiв i пасiонарностi, накопичувалась i не давала собi виплеску все подальше життя. Коли ж наприкiнцi вiдмiряного шляху нагодилося взяти участь у масовому дiйствi, бабусi виливають на першого зустрiчного злiсть за всю свою пожитт╓ву затурканiсть.

Якщо не брати до уваги платнiсть громадянських послуг, не можна не вiдзначити полiтичну вагу навiть таких майданiв. Дiйсно, людину, або партiю, яка спроможна вивести кiлька десяткiв галасуючих, можновдадцi навряд сприйматимуть серйозно, якщо ж протестувальникiв силеннi тисячi, це означа╓, що особи, здатнi таке дiйство проплатити, дiйсно мають неабияку проблему, заради вирiшення яко§ не пошкодують анi грошей, анi зусиль.

Не можна обiйти увагою ще одну iнституцiю громадянського суспiльства, що дi╓ на островi - наявнiсть такого рiзновиду мистецтва, яке можна через силу вiднести до полiтично§ сатири, служителiв яко§ називають непродажними. Деякi дослiдники пов"язують §хню бурхливу дiяльнiсть з тим, що парламент кра§ни розташований в будiвлi цирку, проте предтечу явища можна спостерiгати з часiв набагато давнiших, нiж пере§зд законодавчого органу до будинку веселощiв.

За часiв iмперських серед ла╜╜незького панства пiшла мода на домашнi трупи крiпакiв-акторiв, що розiгрували вистави, в деяких панiв були при садибi цiлi театри. Та театр - то ╓ справа дорога, адже акторiв треба було бодай на деякий час звiльняти вiд польових робiт, а ще молодi акторки мали хибну звичку дуже скоро вагiтнiти, що дратувало законну дружину мацаната i пригнiчувало шляхетних його коханок. Вiдтак великi крiпацькi театри утримували лише багатi магнати. Панки ж благороднi, але трохи бiднiшi на грошi, щоб втамувати амбiцi§, зазвичай тримали при собi кiлька обдарованих людей крiпацького сослов"я, якi виконували роль блазнiв, перекривляючи всiх знайомих пана(звiсна рiч позаочi) а ще нахвалюючи його самого. За наявностi хисту та акторських здiбностей цi позаштатнi прислужники мельпомени могли задля втiхи свого пана танцювати, спiвати, бити чечiтку, робити акробатичнi кульбiти тощо. На той час, коли вони тiшили господаря, в полi §х не було, вiдтак кожен старався якомога довше перебувати у хазя§на на очах. Та й самому володарю було неабияк при╓мно, коли всiх шляхетних знайомцiв виставляють недолугими телепнями, а його мудрим, розсудливим, вправним господарем, справжнiм батьком для сво╓§ чернi, при чому ця похвальба може лунати в усiх регiстрах та стилях - вiд сумного мiнору iталiйських кастратiв до запального ритму "ча-ча-ча". Тих сво§х блазнiв, до яких найбiльше прикiпiв душею, рабовласник не вiдпускав вiд себе, якщо ж ставалось так, що господарство занепало, i ма╓ток мав пiти з молотка, улюблених сво§х акторiв вiдводив на невiльницький ринок в останню чергу, навiть пiсля того, як розпродасться гурт сумних покриток i галасливих байстрюченят. Траплялись навiть випадки, коли панок взагалi вiдмовлявся продавати сво§х улюбленцiв, тодi §хнiм продажем переймалась призначена радою опiкунiв лiквiдацiйна комiсiя. Саме звiдти пiшла назва "непродажнi", хоча набагато пiзнiше самi митцi вигадали байку, що слово це вказу╓ на §хнi моральнi якостi. Це вже за означенням ╓ нiсенiтницею, адже погань вважалась товаром, хоча й живим, а товар не може мати таких властивостей, як моральнi якостi. Жанр пересмiшництва можновладцiв довго перебував у занепадi: за часiв збиралiзму жартувати було небезпечно взагалi, пiд час хохлостабiльностi непродажнi мали роздрукiвки тем, якi треба оминати в сво§х виступах. Справжнього розквiту мистецтво непродажних зазнало одразу пiсля проголошення незалежностi, коли патякати вже можна було будь-що, i це ще не при§лося. Цiкавий факт: iз всiх, хто був на службi у бельнiбарбiйського iмператора, лише непродажнi залишали за собою офiцiйний статус холу§в аж до самого референдуму про залежнiсть(оскiльки всi формально були приписанi до логадiйсько§ фiлармонi§ i отримували зарплатню в твердих не девальвованих барлях через систему грошових переказiв). В тi часи жартувати про дiючу владу було найбезпечнiше, i тi закиди, що мотиви виступiв, в яких мiстилися елементи зневаги до власного народу, його iсторi§, незалежностi, а також особисто до Президента, замовлялися столицею iноземно§ держави - це суцiльна брехня i пiдступнi наклепи. Справжнiй митець пише виключно дослухаючись до свого серця, а серця митцiв зовсiм не обов"язково мають належати тому, хто надсила╓ йому грошi. Зовсiм не перебувати нi в кого на утриманнi митець не може, бо тодi вiн перестане бути людиною високого мистецтва. Одразу пiсля холуйського референдуму всiх непродажних було звiльнено iз бельнiбарбiйсько§ бюджетно§ установи - i це знову таки не тому, що департамент з питань Склеювання iмперi§ позбувся зайвого людського баласту, вiдчувши, що iмперiя не потребу╓ агентiв iнтелектуального впливу в кра§нi електорального бидла, просто в органiзацiйних питаннях в логадiйських установах наводився елементарний порядок, i бiйцiв iдеологiчного фронту перенаправили до купи к iншим холуям - на iмперський смiтник. Але на той буремний передвиборчий рiк непродажнi дискомфорту не вiдчули - §х прихистили кмiтливi справедливцi, якi були на той час партi╓ю влади, i навiть пiдвищили оплату працi витiвникiв, за тi╓§, однак, умови, що останнi весь свiй талант покладуть на виборювання справедливостi на всьому островi. Вмiння артистiв пояснювати складнi питання, в яких самi нiчого не тямлять, простою жартiвливою фразою, загигикати серйознi чи навiть трагiчнi речi i вчасно перейти на особистiсть полiтичного опонента, коли не ста╓ аргументацi§, iмпонувало справедливцям, якi в непродажних вiдчули спорiдненi душi. Хмари на балакучий цех почали насуватися iз перемогою на виборах стабiлiстiв, але полiтичнi репресi§ тут зовсiм нi до чого. Рiч у тiм, що майстри гострого слова, вiдчувши спроможнiсть заробити небаченi ранiш грошi власним язиком а подеколи й розумом, вирiшили, що такi доходи матимуть завжди i понапридбали на виплат рiзних собi атрибутiв розкiшного життя, мiсцевi ж банки завсiди радiли, коли поважний клi╓нт звертався до них по кредит. Припинення шалених грошових надходжень спричинило затримку виплат по вiдсотках, не кажучи вже про тiло позик, стабiлiсти, якi не мали жодних зобов"язань перед iнтелектуальним потенцiалом нацi§, до того ж тримаючи на них зле серце за передвиборнi образи, цiлком очiкувано утримувати §х припинили. Цiлi сонмища непродажних сновигали столичними установами у марному сподiваннi взяти за себе бодай якийсь виторг. Могло вже дiйти до того, що банки, не в змозi отримати сво╓, звернулися б до колекторiв, як i передбачала законна процедура що до неплатника, та врятувало, як завжди, втручання впливових покровителiв. Колективний лист нарештi дiйшов до тих логадiйських кабiнетiв, звiдки зателефонували в президентську адмiнiстрацiю з чiткою настановою: "Наших не займати!". Попри це кредити митцями були взятi реальними грошима, якi бельнiбарбiйськi чиновники, звiсна рiч, за них сплачувати не збиралися. Вiдтак тим iз майстрiв слова, хто купував апартаменти в кредит, довелося iз розкiшшю попрощатися. Всiм витiвникам - пересмiшникам було надано безкоштовне на правах соцiального найму житло в кiлькох дуже престижних будинках в межах другого кiльця столицi - так i проживають вони там всi гамузом непродажним кварталом i дотепер. Звiсна рiч, апартаменти всерединi кварталу розподiлено за принципом собачого цирку, тобто шикарнiшi отримали тi, хто свого часу влучнiше дзявкав. Наперед був прийнятий щодо непродажних пiдзаконний акт, сутнiсть якого зводилася до спадковостi влади у зносинах з ними: яка б партiя на наступних виборах не перемогла, балакуни назавжди залишаться на балансi уряду. Вiдтодi артисти виправдовують сво╓ ймення: адже нiколи не продасться той, кого вже наперед купили; а також пильнують, щоб нiхто зайвий не продерся на §хнiй ареал животiння, залишаючись ╓диними законними провозвiсниками полiтично§ сатири та водночас iдеологiчного промивання мiзкiв на островi. Особливо пильнують непродажнi позначену собою iнтелектуальну територiю вiд зазiхання тих вискочок, чи§ твори талановитiшi, або ламають сталi стереотипи - дрiбнi представники високого мистецтва залюбки пробачають новоспеченому собратовi вiдсутнiсть таланту, сподiваючись на таке саме ставлення до себе в разi створення чогось геть бездарного, людей же на себе не схожих вони резонно побоюються. Проте вуличним, особливо пiдзолоченим, для того, щоб потрапити до гурту непродажних, не варто витрачати зусилля на твори, що несуть в собi бодай якусь духовнiсть - достатньо взяти участь в так званих непродажних перегонах, де всякий представник хохлосу може явити загаловi свiй особистий талант. Виробляють конкурсанти зазвичай те саме, що пращури теперiшнiх митцiв для задоволення свого пана. Останнiм часом перегони транслюються на всю кра§ну наживо, арбiтрами ж виступають найнепродажнiшi з непродажних - i це ╓ запорукою об"╓ктивностi оцiнок. В останнiх таких змаганнях перемiг молодий i дуже талановитий юнак - син голови наглядово§ ради конкурсу, який спромiгся двi хвилини просидiти в позi роденового мислителя, друге ж почесне мiсце посiв пластичний акробат iз цирку, котрий, стоячи на головi, лiвою ногою чухав собi за вухом, при цьому правою в той самий час пiдпалював десять встромлених собi в рота цигарок. Для тих iз вуличних, хто дереться на гору суспiльною драбиною, перегони вiдiграють роль Трестiв або пiрамiд, людцi ж з електорального бидла, спостерiгаючи телетрансляцiю конкурсiв, уявляють собi, мабуть, що вони ╓ тим самим панством, котре розважають витiвники.

Кошти на утримання непродажних можновладцi вiдбили сторицею, оскiльки непродажнi стали фундаторами сучасного масового мистецтва. Враховуючи периферiйнiсть всього острова i регулярну нестачу бюджетних коштiв, створення повнометражних кiнофiльмiв залиша╓ться рожевою мрi╓ю цих достойникiв вiд iдеологi§, проте острiв вже ма╓ нацiональний продукт у виглядi телесерiалiв, пародiй, клiпiв, зафiльмованих iнтермедiй, радiопостановок тощо. Для непродажного ознакою генiальностi вважа╓ться вмiння показати силу мерзенно§ ницостi та красу душевно§ потворностi. Саме тому серед романтичних геро§в превалюють дотепнi дуроголiки, з якими спiлкуватися в побутi сама при╓мнiсть(i те, що дуральнi ╓ спонсорами культурних прожектiв тут не вiдiгра╓ нiяко§ ролi); круцани-крисуванцi, якi пильнують ексклюзивнiсть свого права порушувати закони; благороднi гепарi, що, здiйснивши низку славетних подвигiв на убратервлених землях i перестрiлявши силу-силенну нерозумних тубiльцiв, якi насмiлились жити на власнiй землi, звiльнившись iз лав збройних сил його iмператорсько§ Сонцесяйностi, долучаються до не менш священно§ борнi з виборювання рабських для себе вольностей; фрайдiвки, якi змушенi кинути чи то продати власну дитину; хозли, що бiгають бо бабах не просто так, а вiдчуваючи тяжкi муки сумлiння перед покинутими дiтьми; зятьки, якi роблять карколомнi кар"╓ри не за сприяння сво╓§ ново§ родини, а виключно спираючись на власний iнтелект. Нарештi, зразком патрiотизму вважають втiлену в шедеврах поведiнку мiзернiшо§ поганi, яка навипередки пнеться випрати загидженi кальсони власного пана, наперед знаючи, що до кола дупникiв нiкого з них не вiзьмуть. Показуючи людей наперед ницих i убогих, автори мають вибiр: або протягом всього твору знаходити все новi виправдання мерзенностi iстоти, або створити чарiвну казку, де iз шмату лайна можна вилiпити достойну людину. Вiд обидвох жанрiв представники ла╜╜незько§ поганi просто млiють, радо впiзнаючи себе в якомусь iз геро§в.

Беззаперечним доказом генiальностi окремих непродажних ╓ те, що обмежену §хню кiлькiсть влада iмперi§ пуска╓ навiть в свою столицю iз чiтко визначеним термiном перебування на попрацювати, i деякi з них прилаштовуються за фахом - останнiм часом навiть не всiм доводиться перевдягатися бабцями . На обмiн до Трiлдогдрiбу §де нова партiя логадiйських непродажних, i цей кругообiг сприя╓ вiдновленню братерських зв"язкiв.

Завершуючи описання суспiльного життя острiв"ян, я наперед чую хвилю закидiв на §хню адресу, i найголоснiше мабуть волатимуть тi, хто назве всi §хнi системоутворюючi iнститути установами окозамилювання, створеними для приховання рабсько§ сутностi тубiльцiв. Маю сказати ще слово на захист того народу, який став менi ближчим пiд час перебування мого на територi§ §хньо§ держави: сво╓ рабське ╓ство тi люди не приховують, вони, обравши рабськi вольностi замiсть свободи, дотепер не змiнили свого креда i впевнено йдуть обраним шляхом. Новi житт╓вi реалi§ дещо видозмiнили вiковий уклад життя, але не змiнили ставлення людей до себе, як до рабiв, i до можновладцiв, як до панiв. Так запiйний п"яниця, якого житт╓вi обставини примусили вiдiйти вiд милого його серцю алкоголiзму диванного, перебуваючи на людях i маскуючи свою пристрасть, всього лише змiню╓ §§ форму, тактична ж мета кожного дня - налигатися до втрати людсько§ подоби - залиша╓ться незмiнною. Тому не варто нарiкати, що усучасненi форми рабства принижують мо§х острiв"ян. Це могло §х принизити, коли б вони при всьому цьому називали себе вiльними людьми. Iсну╓ думка полiтологiв, що ступiнь свободи визнача╓ться тим суспiльним ладом, в якому живе людина, або особистiстю керiвника держави, обраного, призначеного, або того, хто владу узурпував. Це, як на мене, суцiльна дурня, оскiльки рiвень прав людини ╓ не бiльшим, нiж той рiвень обов"язкiв, який вона згодна нести - тодi на цi права не зазiхатимуть шахра§ та узурпатори. Тi ж права, що надаються поганi з доброго дива, якщо вони законодавчо не пiдкрiпленi обов"язками, дуже скоро будуть вiдiбранi сильнiшими по праву сильного, або викупленi за безцiнь. Милостиню загарбають багатшi, виборчi голоси - привладненiшi, фiнансовi результати житт╓дiяльностi кра§ни подiлить метрополiя з мiсцевими сво§ми холуями. На штучно створенi соцiальнi лiфти самi можновладцi посадять сво§х же паничiв-мажорiв.Спонукати представникiв влади пильнувати надане поганi незароблене ╓ дурницею не меншою, оскiльки за несво╓ нiхто чiпко не трима╓ться. Той лобуряка-переросток, що карбованця, заробленого сво╓ю працею, витягнув голiруч з самого полум"я, перед тим спокiйно дивився, як батько палив в печi купи сво§х грошей. Сильному нема╓ простiшого способу отримати щось у власнiсть, нiж роздати це слабким. Вiд людей обiзнаних я чув про такi екзотичнi кра§ни, де убогим було роздано все нацiональне надбання, яке за лiченi роки пiсля роздачi цiлком легiтимно опинилося в руках потрiбних людей. I це було набагато мудрiшим кроком влади, анiж одразу подарувати все сво§м, а потiм тривалий час чути скиглення ницих рабiв про розкрадання кра§ни.

Люду вуличному залиша╓ться сподiватися на рабськi вольностi, що давно вже за нього спожитi спiвгромадянами заможнiшими. Але нижча погань сво╓ю долею попри все задоволена, оскiльки зна╓: торба iз рабськими вольностями ╓ невичерпною, доки в далеких периферiях безкоштовно гнуть спини тi, кому в життi пощастило ще менше. Пани ж, напершися отриманим безкоштовно до блювотиння, неодмiнно покличуть тих, хто плазуватиме нижче та лискатиме глибше, оскiльки запустити юрбу привладнених iстот, щоб попiдгрiбали зi столу недо§дки стане дешевше, нiж винаймати обслугу. Тi ж холу§, яким в такий спосiб поталанило, переноситимуть зверхн╓ ставлення на iстот, жалюгiднiших за себе, вiдтак соцiальна пiрамiда iснуватиме, як столiття i тисячолiття тому. Елементи демократi§ в таких недоразвинених суспiльствах, як нiж та виделка для очiльникiв людожерського племенi: той, хто триматиме це знаряддя в руках, неодмiнно використа╓ його в процесi поглинання харчiв, але не задля дотримання етикету, а щоб колоти очi та рiзати руки тих зайвих, хто тягнеться до ласого шматка. Сучаснi ла╜╜незькi вищi використовують демократичнi iнститути, як §хнi пращури тисячу рокiв тому використовували теократичнi, для легiтимiзацi§ власного домiнування, погань же прийма╓ такi правила гри, отримуючи належне собi i з гордiстю називаючись електоральним бидлом. Добре, що в мо§й кра§нi така категорiя населення вiдсутня, бо §§ виборцi не продають сво§ голоси за дрiб"язок, а обирають подальший шлях не лише для себе, а й для багатьох поколiнь сво§х нащадкiв. Вiдтак вони чiтко усвiдомлюють, що тi шматки, якi для занади вкидатимуться у передвиборче корито, можновладцi вiдриватимуть не вiд себе, а вiд достатку нащадкiв самих виборцiв, наперед плануючи §хн╓ зубожiння. Якби бодай окремi представники електорального бидла завелися були в мо§й кра§нi, спiвгромадяни одразу впiзнали б §х на огляд. Хоча фенотип цi╓§ невiдомо§ в багатьох кра§нах зовнiшнього свiту iстоти на 99,999 вiдсоткiв збiга╓ться з людським, проте людцiв можна вирiзнити за такими ознаками, як трохи збiльшена кисть однi╓§ руки, щоб вправнiше хапати наданi рабськi вольностi, мiцнi та довгi лiктi, щоб зайвих вiд цих вольностей вiдштовхувати, завелика поверхня нижньо§ губи, розмiр i маса яко§ збiльшилися пiд час заслуховування обiцянок можновладцiв, а також - у окремих домiнантних особин - надзвичайно довгий iз потужними м"язами язик, створений таким, щоб найласi шмати рабських вольностей у панiв для себе виборювати. Я, скiльки не придивлявся до сво§х спiввiтчизникiв, не угледiв, на щастя, жодного людця з такими ознаками. Тим бiльше не набереться в мо§й кра§нi таких вилупкiв достатньо, щоб об"╓днатися §м в електорально значущий гурт. Житт╓ве кредо цi╓§ ницо§ спiльноти в умовах острова поляга╓ у повнiй вiдсутностi самоповаги, що, однак, компенсу╓ться самозакоханiстю i надмiрною жалiстю до сво╓§ дрiбненько§ особистостi. Саме повага до самого себе примушу╓ громадянина мо╓§ кра§ни приймати i поважати вибiр свого народу, навiть якщо вiн не спiвпада╓ з його особистим вибором. Самоповага людини пiдштовху╓ §§ до усвiдомлення просто§ речi: лише вона сама, а нiяк не обранець будь-якого рiвня, спроможна i зобов"язана будувати сво╓ життя. Iстотам же мiзерним властиво, наче заклинання, повторювати, заспокоюючи самих себе, що наступного разу вони неодмiнно оберуть те, що треба, i тодi вже розбуя╓ться кожний нiчого не вартий iндивiд. Потуги цi зазвичай приносять полiтичному необiзнанцю не бiльше зиску, нiж повторнi ставки у грi з наперстковим шахра╓м. Та той, хто хоч раз намагався пояснити iгромановi марнiсть спроб вiдiгратися, зрозумi╓ недоречнiсть намагань умовити ла╜╜нежцiв розпочати самих себе поважати i перестати бути електоральним бидлом. Проте запроданий сво§ми ж синами острiв обрав собi саме останнiй шлях, для нього, до речi, не новий, вiдтак, не зважаючи на купи словесних випорожнень квазiантагонiстичних партiй на адресу одна одно§, можна констатувати серед тамтешнiх мешканцiв повнiсiньку суспiльну злагоду - а це спостерiга╓ться далеко не в усiх кра§нах свiту i ╓ приводом якщо не позаздрити острiв"янам, то принаймнi за них порадiти.


Роздiл Х. Автор вiдкрива╓ свiтовi нову землю. Повiтряна подорож на острiв Такрiю i короткий екскурс в його iсторiю. Необмежена милiсть Сонцесяйного iмператора до сво§х пiдданих i вдячнiсть мешканцiв Ла╜╜не╜╜а. Братерськi стосунки - приклад спiвiснування з колишньою метрополi╓ю для iнших постколонiальних держав.

Завершивши сво§ дослiдження у державному архiвi, я все частiше, зустрiчаючи свого провiдника, ставив вже набридле йому запитання про час проведення заходiв, присвячених ювiлею, який за календарем вже давно мав вiдбутися. Кожного разу я отримував приблизно одну й ту саму одповiдь, що, мовляв, пам"ятник Гуллiверовi вже майже готовий, i урочистостi вiдбудуться, тiльки-но його буде встановлено. На всi мо§ прохання показати той злощасний монумент, я чув, що мовляв, скульптор не бажа╓ показувати нiкому незавершену роботу. Одного дня на початку серпня 2008 року, за обiдом мiй знайомий запитав, а чи не хотiв би я побачити таку територiю, куди iз зовнiшнього свiту нiхто нiколи не за§здив. Дiйсно, всi землi, якi я протягом останнього року вiдвiдав, ╓ давно вiдкритими мо§м великим попередником i вiдомi свiтовi, навiть якщо переважна бiльшiсть населення земно§ кулi в §х iснування не вiрить. Проте ╓ одна частина пiдшатрово§ терри, яко§ свого часу вiдомий англi╓ць не дiстався. Це острiв в десяти морських милях на пiвденний захiд вiд Ла╜╜не╜га. До бельнiбарбiйського континенту звiдти трохи менше - миль приблизно шiсть. Провiдник мiй мав летiти туди в одноденне службове вiдрядження, то й запропонував менi його супроводжувати. Хоча марнославство нiколи не було мо§м найтяжчим грiхом, але здобуття слави першовiдкривача зовсiм невiдомо§ свiтовi землi, та ще в двадцять першому столiттi, коли на планетi не залишилося жодно§ необстежено§ цяточки, заiнтригувало б будь кого, до того ж сидiти в готелi в очiкуваннi було сумно i трохи вже моторошно - без працi - а сво§ iсторичнi дослiдження я вважав саме роботою - i в необiзнаностi про свою подальшу долю. Податися до невiдомостей - означало продовжити вивчення терри, тобто не даремно витрачати час.

До Такрi§ - саме так зветься острiв - дiстатися можна маломiсним лiтаком, або моторним човном або автiвкою по великому не так давно збудованому мосту. Проте другий i третiй варiанти не влаштовували мого провiдника, який останнiм часом був дуже заклопотаний i пильнував кожну хвилину свого робочого часу - а при службi вiн був двадцять чотири години на добу. Я уявлення не мав, що чи хто може так загрузити роботою шанованого чоловiка, який менш нiж рiк тому придiляв стiльки уваги мо§й незначнiй особi, проте, знаючи, що на запитання про дiла службовi, вiдповiдi все одно не отримаю, сам не порушував цi╓§ теми. Перелiт вiд Трiлдогдрiба до такрiйського порту займа╓ не бiльше години, летiти ж над водною поверхнею взагалi хвилин десять. Злiтно-посадкова смуга порту нашого прибуття настiльки коротенька, що лише пiлотська майстернiсть мого товариша дозволила нам без аварi§ туди сiсти. Поводний полiт дозволив менi роздивитися мiст, iз масивними опорами iз гранiту через кожнi сто ярдiв. На вiдстанi кiлькох футiв обабiч моста тягнулися двi труби одна дiаметром десять футiв, iнша -два фути шiсть дюймiв, спираючись на потужнi перпендикулярнi опорам мосту швелери i помiж кожних двох великих маючи ще по дванадцять власних опор - це унеможливлю╓ проплиття човна пiд мостом. Водний простiр мiж Ла╜╜не╜╜ом i Такрi╓ю - це швидше лагуна, нiж протока, глибина яко§ не перевищу╓ десяти футiв, а на деяких дiлянках доросла людина може дiстатися ногами дна. Саме тому судноплавство обходить цей клаптик землi. Це тривалий час захищало острiв вiд загарбникiв та убратервлювачiв iз будь-яких кра§н свiту: пiдвезти туди велику кiлькiсть живо§ сили кораблем неможливо, а всiх iноземцiв, хто на пiрогах або човнах наближався на вiдстань пострiлу iз лука, войовничi тубiльцi вбивали. Такри - колишнi мешканцi острова - були народом жорстоким i войовничо налаштованим до кожного, хто намагався ступити на §хню землю. Острiв Такрiя було убратервлено останнiм iз всiх територiй, якi за Великим договором мали вiдiйти Бельнiбарбiйськiй iмперi§. Iсторичний зручник згаду╓ про цю подiю лише одним реченням:

"Острiв Такрiя радо увiйшов пiд протегування старшого брата восени 18** року за лiточисленням зовнiшнього свiту".

Я ж мав змогу ще до по§здки покопатися в державному архiвi(а острiв iз часу набуття Ла╜╜не╜╜ом незалежностi входить до територiального складу суверенно§ держави, вiдтак i всi iсторичнi документи, де ╓ про нього згадка, були милостиво наданi ла╜╜незькiй сторонi iмперi╓ю) i перечитати спогади безпосереднiх учасникiв операцi§ з убратервлення i деякi документи, з яких отримав iнформацiю наступну.

Непокiрливий острiв не спромоглися свого часу завоювати королi Ла╜╜незькi, а також отримати пiд свою зверхнiсть монархи летючого острова Лапута - останн╓ виявилося неможливим через наявнiсть на Такрi§ гiрського хребта, який завадив би посадити острiв для придавлення непокiрливих тубiльцiв, а все iнше не дуже лякало захисникiв сво╓§ землi. Проте саме спостереження астрономiв Лапути, якi задокументованi i переданi були для зберiгання в Логадiйську академiю прожектiв ще задовго до знищення летючого острова ╓ джерелом iнформацi§ про стародавнi порядки на островi. Король Лапути - саме той, що приймав як гостя пана Гуллiвера - тривалий час плекав надiю взяти острiв пiд свою зверхнiсть, тому примусив сво§х астрономiв перенаправляти телескопи iз зiрок на низ в той момент часу, коли плавучий острiв пролiтав над Такрi╓ю, тричi для детальнiшого вивчення летючий острiв навiть зупиняли над островом природним. Багато вiдомостей про уклад життя тубiльцiв у доiмперськi часи я черпав саме з тих старих дописiв.

Унiкальний клiмат i родючiсть ╜рунту вражали спостерiгачiв i вабили загарбникiв. На тих невеличких клаптиках землi, якi перемежованi були горами, зростала, даючи по чотири урожа§ на рiк всяка культура однолiтня, також можна було вирощувати будь-яке дерево або кущ. Проте одним природа була обдiлила Такрiю: наявнiстю питно§ води. Вiдтак майже всi роботи острiв"ян мали ╓диною метою самоводозабезпечення. Iснувало два його способи. Перший - пiд час сезону дощiв вода збиралася у великi рукотворнi резервуари, що були священними для кожного селища. Всi рiвниннi поселення мiстилися в серединi живих частоколiв, кожен з яких являв собою рiвне коло iз посаджених на вiдстанi десяти футiв одне вiд одного вiкових дерев. Кожний наступний частокiл мав дiаметр на сорок футiв бiльший i дерева були вищими на п"ять футiв. Всього таких кiл було не менше чотирьох навколо кожного мiсця компактного проживання. Щоб натягувати якомога бiльше житiйно§ вологи, мешканцi робили над згуртуванням сво§х осель подiбнiсть гiгантсько§ воронки, натягуючи величезного розмiру сплетенi iз тонких мiсцевих лiан циновки на зв"язанi з бамбуку каркаси, що по╓днували верхiвки дерев. Циновки були просмоленi видiленнями кокосово§ пальми. Перед кожним перiодом злив все селище працювало над спорудженням сво╓§ воронки, пiсля дощiв кiлькiсть води в священному резервуарi була предметом гордощiв i навiть хизування одного роду перед iншим. Iз тих родiв, де в останнiй рiк назбирали були мало води намагалися не брати наречених, та й дiвчину, якщо вона з добрих людей, як не зволiла б йти замiж в селище, де мешкають бiднi на воду, нiхто б не силував. Протягом всього року рiвниннi роди готували великi воронки до нового збирання води: спочатку звiльняли крони дерев вiд того, чим §х самi пригнiтили i у ритуальних танцях просили пробачення у вiковiчних струнких красенiв, яких вважали не просто живими iстотами, а втiленням житт╓дайного божества. Потiм чепурили §м верхiвки, пiдрiзуючи так, щоб наступного року було не так боляче деревам i зручнiше ним самим становити бамбукову обрешiтку. Жiнки плели новi циновки, або давали ладу старим(переважну бiльшiсть уносило буревiями пiд час злив). Найбiльшою повагою серед поселян користувалися тi мудрi люди, до обов"язкiв яких входило замiна дерев, що починали вже були всихати - оцiнити роботу цих очiльникiв племенi мали змогу лише нащадки в третьому колiнi, коли новий саджанець зросте. Головним заняттям мешканцiв рiвнин було землеробство.

Гiрськi такри снiготалу воду iз льодових шапок гiр збирали в сво§ кам"янi озера, для чого §м слугували видовбанi в скелях ще в глибинi столiть §хнiми предками ринви. Цi люди божество ввижали в каменi. Вони були вправними виноградарями i утримували невеличкi гурти свiйсько§ худоби - переважно кiз. Ще мешканцi гiр вдачу мали зухвалiшу i войовничiшу, i саме на них покладалася оборона острова вiд iноземних зазiханцев.

Рiвниннi i гiрськi такри, як це ведеться мiж близькими сусiдами, недолюбляли навза╓м однi одних, дуже зрiдка родичалися - це завжди було прикрою новиною для батькiв обидвох молодят, але в той самий час цi двi половинки одного народу доповнювали одна одну, постiйно обмiнюючись виробленим продуктом, i лише така первiсна форма §хньо§ iнтеграцi§ створювала умови для виживання на обмеженому клаптику суходолу.

Першi сто рокiв iснування Бельнiбарбiйсько§ iмперi§ були настiльки обтяженi приборканням сепаратистiв на континентi, що до маленького острова дiйшли руки лише у п"ятого iмператора з Сонцесяйно§ династi§, але цього разу iмперiя вирiшила домогтися свого будь-що. Споконвiчна проблема неможливостi перетину лагуни була вирiшена генiальним наказом головокомендувача про будiвництво понтонно§ переправи, яке велося переважно iз використанням ла╜╜незьких рабiв. Атакували непокiрливий острiв з боку ла╜╜незького, попри те, що вiд континенту довелося б будувати майже вдвiчi коротшу переправу, саме через неможливiсть забезпечити пiдвiз живо§ сили вiд тi╓§ частини Бельнiбарбi, де були гори i ще не остаточно викорененi осередки мiсцевих сепаратистiв. Ла╜╜незьке ж панство було вже на тодi достатньо iнкорпороване в iмперськi iнституцi§, щоб безперебiйно постачати сво§х спiввiтчизникiв на благо i во славу Сонцесяйного монарха. Смiливцi-такри весь час на сво§х каное намагалися нападати на будiвникiв мосту, як вони це робили з iншими загарбниками протягом столiть, проте у випадку з iмперськими вiйськами, сили були вже занадто нерiвними: будiвельникiв з обох бокiв охороняли iмператорськi вояки з рушницями на захищених дерев"яними щитами джонках, у тубiльцiв же були виключно луки та стрiли.

Проте, коли вiйська його Сонцесяйностi в кiлькостi, що перевищувала вдесятеро все населення цього клаптика суходолу з жiнками та малолiтнiми дiтьми включно, потрапили на острiв, виявилося, що цього не достатньо для гордого вiдзвiтування монарховi про повний контроль над Такрi╓ю. Стати ногами або копитами сво§х коней на земну твердь - то було навiть не половина справи. Вiрогiдна нестача води одразу викликала занепоко╓ння у вiйськового керiвництва, оскiльки тi╓§ кiлькостi питва, якою тубiльцi iз рiвнинно§ частини острова користувалися цiлий рiк, стало б багатотисячнiй армi§ лише на кiлька тижнiв. Першою дi╓ю командувача армi╓ю убратервлювачiв став наказ про вивезення з острову всiх рiвнинних такрiв - §х щойно збудованою понтонною переправою погнали на невiльницькi ринки Ла╜╜не╜╜а. Переважна бiльшiсть цього люду загинула в неволi, виявившись, як зазначали новi господарi, ледацюгами та неробами. Одного з рiвнинних такрiв купив вiдомий трiлдогдрiбський дослiдник-кра╓знавець - саме йому науковцi пiдкупольно§ терри мають завдячувати наявнiстю вiдомостей про доiмперський уклад життя неприборканого острова.

Що ж до такрiв гiрських, з ними виявилося впоратися складнiше: не зумiвши захистити свою землю вiд втручання, §хнi чоловiки, за законом гiр, мусили пiднятися у важкодоступнi мiсця хребтини, щоб вiдмолити власний сором. Перед тим вони завели сво§х жiнок, дiтей та старих до глибоко§ мiжгiрсько§ долини, ╓диний вхiд в яке завалили важкою кам"яною глибою, щоб вороги нiяк не могли б дiстатися дорогих §м людей, раз на три днi туди приходили посланцi вiд опришкiв, приносячи насамперед бурдюки з водою. Зачищати перевали набагато складнiше, нiж незахищенi селища, та ще вузенькi гiрськi тропи вже не давали тако§ переваги володарю рушницi над лучником, вiдтак армiя убратервлювачiв почала зазнавати значних втрат. Давалася взнаки також нестача питно§ води - всi ще мiсяць тому наповненi рiвниннi резервуари вже майже спорожнiли. Про гiгi╓ну серед вiйськових годi було й казати - швидка настя та iншi шлунковi розлади не давали героям вершити сво§ подвиги так завзято, як вдалося б це не обкаляним смiливцям. Вiйськова операцiя, попервах така фанфарна, мала реальнi шанси перетворитися на повний пшик. Аж тут випадково, швидше вiдшукуючи гiрськi джерела води, нiж переслiдуючи ворога, один iз невеличких бельнiбарбiйських загонiв натрапив був на заповiтне межигiр"я, де ховалися жiнки та дiти гiрських во§в. Це одразу рiзко схилило терези протистояння на зовсiм iнший бiк. Потрапити до ущелини дiйсно було важко, враховуючи, що великий скандинавський гуманiст ще не винайшов на той час сво╓§ славнозвiсно§ вибухiвки, та вправно складена до купи точно розрахована кiлькiсть пороху зробила справу не гiрше. Полонити невiйськовоздатну частину народонаселення - то було справжньою вдачею для iмперських вiйськ. Жiнок, старих та дiтей пiд суворим конво╓м було виведено до берега лагуни, де цiлу добу вони просто неба стояли в оточеннi озбро╓них воякiв, як жива примана для §хнiх же чоловiкiв. Оскiльки такий спосiб витягти спротивлiнцiв iз кри§вок наслiдкiв не мав, а прiсно§ води в резервуарах невблаганно меншало, i разом з нею добiгав кiнця термiн можливого перебування вiйськового контингенту на островi, командувач операцi╓ю прийняв, на його думку, ╓дине можливе на такий випадок рiшення. Залишати оборонцiв живими на волi було небезпечно, та ще завдало б неабияко§ шкоди його - генерала - марнославству: вся логадiйська салонна язиката гидота казала б про нього: "Це той самий ганджа-андибер, що гори перелiз, а горцiв не приборкав". I Сонцесяйний iмператор не дав би чергового, як належить справжньому патрiотовi, ордена. В рештi решт, всi витрати на похiд могли перекласти на його кишеню - таке вже траплялося з тими во╓водами, якi не виправдовували високо§ довiри. Тому для викурювання iз засiдок ворога бельнiбарбiйцi вдалися до наступного вiйськового маневру: пiд невпинне гудiння сурмiв полонянок разом iз дiтьми почали виводити на понтонний мiст по черзi низкою. Там на вiдстанi ста ярдiв вiд берега стояла iмпровiзована плаха i семеро катiв, що §х було обрано помiж найхоробрiших воякiв iз шаблями в руках влучними ударами перерiзали горлянку всякому, хто пiдходив на вiдстань чотирьох футiв. Вже за пiвгодини з початку тако§ оригiнально§ вiйськово§ операцi§ вода в лагунi стала забарвлюватися спочатку в блiдо-рожевий а потiм в брудно-бурий колiр. Знеможенi тривалим перебуванням без §жi i питва полонянки спротиву не чинили, люди ж старi здебiльшого залишилися лежати на пiщаному пляжу, бо якщо не повмирали, то пересувати ногами вже не могли, хоч би там як не шмагали §х батогами во§ни-убратервлювачi. Розрахунок генерала, що тубiльцi - люди дикi, i на тактицi вiйни не розумiються зовсiм, нарештi справдився: чоловiки, якi не вберегли спочатку свою землю, а потiм сво§х коханих людей, до цього плекаючи надiю, що останнi, хоча i позбавленi будуть волi, але все ж таки не життя, вже не дослухаючись здорового глузду, а бажаючи тiльки звiльнити рiдних або загинути - всi водночас полишили безпечну засiдку для останнього свого бою. Майже всiх во§нiв - горцiв, що кинулися були до сво§х близьких, поклав на землю перший же рушничний залп, залишати живих було з точки зору вiйськових безглуздо i недоцiльно: всiх чоловiкiв добили як не кулею, то прикладами або багнетами. Жiнок та дiтей - яким не дiйшла черга поспiлкуватися з катом - пiшою ходою вiдправили до того ж невiльницького ринку, що i §хнiх одноплемiнникiв з рiвнинно§ мiсцевостi, i, хоча переважна бiльшiсть померла дорогою, все ж таки iмперськi очiльники дотепер пишаються, що во§ни-убратервлювачи особисто вбили лише мiнiмально необхiдну для проведення вiйськово§ операцi§ кiлькiсть мирного населення. Сонцесяйний iмператор високо оцiнив дiяльнiсть генерала, зробивши його грос-маршалом. Вже багато рокiв по тому вiдправлений на спочин вiдважний вiйськовий достойник описав був подробицi сво╓§ блискавично§ операцi§, не забувши про жодну з дрiбних деталей, давши монографi§ робочу назву "Теоретичнi засади успiшного ведення бойових дiй проти внутрiшнього ворога", яка стала обов"язковою для вивчення курсантами вiйськових училищ i ╓ у вiдкритому розпродажу пiд тривiальною назвою "Переможна книга". На вiдмiну вiд "Правдиво§ книги" великого iмператора, яка ╓ догмою для дiзнавачiв протягом тривалих столiть, Книга Переможна ╓ живою, в яку кожне поколiння впису╓ свiй досвiд та сво§х геро§в. Однi╓ю iз головних запорук успiху грос-маршал вважав таку настанову: "застосовувати силу там, де у внутрiшнього ворога ╓ мiсце найслабкiше, i уникати прямих зiткнень iз вiйськовими угрупованнями, рiвними собi за силою". Вiдтак воювати з жiнками та дiтьми не було головною метою бельнiбарбiйсько§ армi§ - просто таким чином вiйськовi пiдроздiли можна було використовувати у найефективнiший спосiб. Iмперiя нiколи не схвалювала прямого вбивства цивiльного населення сво§ми солдатами власноруч, навiть коли смерть упокорених народiв була б доречною з огляду на економiчну доцiльнiсть, щоб всi iсторики майбутнiх столiть могли, спираючись на документи, пiдтвердити, що метрополiя прямого зухвалого вбивства руками §§ воякiв не припуска╓.

Отримавши острiв Такрiю у повне сво╓ розпорядження, мудра влада Бельнiбарбiйсько§ iмперi§ почала перейматися наступним не порожнiм питанням - як використовувати новi землi, що ними була приросла велика держава. Те, що здавалося таким привабливим здаля, виявилося не джерелом швидкого надприбутку, а скорiше мiсцем, яке потребу╓ капiталовкладень. Воду просто з неба вмiли отримувати лише такри, з яких переважну бiльшiсть було успiшно винищено в ходi вiйськово§ операцi§. Дерева, якi являли собою основу живих iригацiйних споруд, було порубано майже одразу задля будiвництва штабних домiвок i на дрова для приготування §жi воякам. Збирати снiготалу воду теж виявилося непростою задачею, оскiльки гiрськi такри перед сво╓ю останньою битвою позакидали крупним гравi╓м кам"янi ринви, i тепер навiть для §хнього вiдшукання варто було докласти чималих зусиль, але головне, цi╓§ води все одно було б замало для будь-якого сiльськогосподарського прожекту iмперi§. На великiй iмператорськiй нарадi розглядалась також пропозицiя залишити острiв безлюдним, оскiльки метрополiя вже наочно довела свою зверхнiсть над тубiльцями, але тут забунтувалося вiйськове лобi, наполягаючи, що слава бельнiбарбiйсько§ збро§ повинна бути увiчнена не мертвими скелями, а наявнiстю на вiдвойованiй у жорстокому двобо§ територi§ армiйських пiдроздiлiв. Цей варiант i затвердив Сонцесяйний iмператор, доручивши генеральному штабу самому обрати той рiд вiйськ, що базуватиметься на колишнiй дикунськiй землi. Питання це виявилося не таким простим, як здавалося на огляд. Перша думка навiть цивiльно§ людини, що на островi мав би базуватися флот, була одразу вiдкинута як неприйнятна: самого берега могли дiстатися лише джонки та й iз тих не всi, будувати ж багатокiлометровi причали, по яких команди бiгали б iз берега на сво§ судна було i накладко, i вiдiбрало б забагато часу. Неможливо було розмiстити на островi кавалерiю: коняки, всiм вiдомо, з"§дають забагато зелено§ трави, що §§ без води буде обмаль, до того ж §хнi органiзми виробляють приблизно таку саму кiлькiсть гною, яким невдовзi буде запаскуджений весь острiв. Трохи бiльше схилялися до розташування на нових землях артилерiйсько§ бригади, оскiльки гармати вiдлитi з металу, тому, на вiдмiну вiд коней, не §дять i не гидять, але на тодi далекобiйнiсть найсучаснiшо§ з них дозволяла, щоб снаряд долетiв хiба що до одного з берегiв, вiдтак здоровий глузд знову перемiг. Якби доленосна нарада вiдбувалася столiттям пiзнiше, острiв без вагань зробили б авiацiйною базою. До речi, такi прожекти виникали згодом, проте коли в одну iз чудових днин середини двадцятого столiття землемiрна комiсiя iмперського мiнiстерства оборони ступила на острiв, вiднайти вдалося мiсце хiба що для будiвництва злiтно§ смуги, розраховано§ на спортивнi лiтаки - всi клаптики землi були вже на тодi забудованi розкiшними котеджами, що перебували у приватнiй власностi або довiчнiй орендi вiйськових високопосадовцiв. Навiть одразу по убратервленнi ново§ землi нiхто iз присутнього на нарадi генералiтету не приховував сво§х сподiвань мати не так пiдпорядкованi собi вiйська, як державним коштом збудовану резиденцiю на островi, оскiльки, якщо обiйти увагою вiдсутнiсть прiсно§ води, кращого мiсця для вiдпочинку гiдних людей важко було вiдшукати. Та щось таки розташувати на новiй землi було треба, вiдтак хвацькими во╓начальниками прийнято було консенсусне рiшення: розмiстити на островi Такрiя резиденцi§ очiльникiв всiх родiв вiйськ, а також заснувати шпиталь для загоювання поранень найдостойнiшими бiйцями з континентальними сепаратистами. Медичний заклад передбачав наявнiсть мiсць i для офiцерського i для сержантського та рядового особового складу. Означення "курорт" майже одразу пристало не тiльки до реабiлiтацiйних закладiв, бальнiбарбiйськi армiйцi часто-густо називають так весь острiв.

Втiм, перебування вiйськових не вирiшувало головно§ проблеми острова - вiдсутностi води, а також робочо§ сили: використовувати для господарських робiт великi вiйськовi пiдроздiли не було можливостi через обмаль дорогоцiнно§ землi i неспроможнiсть генералiв домовитися, чий пiдроздiл де квартируватиме. На рiвнинах острова повiльно руйнувалися залишки такрiйських селищ, пустими стояли i будiвлi гiрських такрiв. Вiдтак за ходатайством генерального штабу особисто Сонцесяйним iмператором було милостиво дозволено ла╜╜нежцям заселяти спорожнiлi на островi помешкання за умови, що кожний заселенець буде або вiдпрацьовувати по двадцять дев"ять днiв на мiсяць на будiвництвi об"╓ктiв стратегiчного призначення, або щодня курсуючи власною байдаркою мiж Ла╜╜не╜╜ом i Такрi╓ю, пiдвозити по двадцять галонiв води у розпорядження тих самих вiйськових i забирати стiльки ж гною. Заселенцiв рекрутували iз крiпакiв державно§ власностi, за наявностi особистого бажання i згоди громади. Всi оселi такрiв були пересвяченi панотцями логадського патрiархату. Заселенцi ж отримали настанови нiяких дурних запитань не задавати анi представникам влади, анi священнослужителям, анi одне одному, якщо комусь закортить таки дiзнатися, чия жiнка чи може дочка чепурилася перед розбитим в хатинi дзеркалом, або чому просто долу розкиданi iграшки, а дитячий смiх навколо не луна╓, то кожний такий сумнiвник мав промовляти сам до себе якнайчастiше чарiвне заклинання: "Вони всi там були дикунами". Вислiв цей не просто собi набiр слiв, то ╓ витяг iз "Переможно§ книги" славнозвiсного грос-маршала - пiдкорювача Такрi§. Саме ним вiйськовий генiй особисто пiдбадьорював воякiв, якi були засмутилися завеликою кiлькiстю нароблених ними самими трупiв. Фраза стала згодом крилатою, нею почали виправдовувати не лише ско╓не, а й те, що плану╓ться зробити. Слово "дикуни" замiнювалося в рiзнi роки на слова "бандити", "сепаратисти", , "вороги", "куркулi", "буржу§", "жиди", "нацiоналiсти", "космополiти", "iнтелiгенти" тощо. Останнi десятилiття фраза набрала стiйко§ форми: "Вони ж там всi терористи".

Рекрутування заселенцiв i використання §х для важких робiт було на той час дуже рацiональним вирiшенням проблеми робочо§ сили для будiвництва резиденцiй генералам, в пiдвезеннi води необхiднiсть вiдпала рокiв вже за десять, коли прiсну рiчку, що протiкала на пiвднi Ла╜╜не╜╜а запрудили, пiднявши рiвень на кiлька метрiв, i спрямували гирлом не в океан, а на велику видовбану в стовбурах дерев багатокiлометрову ринву - предтечу теперiшнього водогону. Проте перевiзникiв не розпустили по домiвках - тодi в §хнi обов"язки входило ще вiдвезення нечистот на ла╜╜незький бiк лагуни. Ще за три роки було збудовано гнойогiн, який замiнив перевiзникiв зовсiм. Тепер труба середнього дiаметру (водогiн), i великого (каналiзацiя) прокладенi пiд новiтнiм мостом, над яким я мав можливiсть пролiтати. Нащадки тих заселенцiв i дотепер мешкають на островi, вважаючи його в першу чергу територi╓ю Велико§ iмперi§, а вже потiм споконвiчно сво╓ю землею. Вони самi пильнiше за iмперську владу стежать, щоб на острiв не пролiзли нащадки тих колишнiх мешканцiв - такрiв - яких ненавидять понад усе на свiтi. Трохи менше вони ненавидять i зневажають громадян Ла╜╜не╜╜а - за те, що останнi постачають §м воду i вiдкачують §хн╓ лайно. Цi такрiйцi натепер вже в п"ятому- сьомому колiнах люблять Сонцесяйного монарха бельнiбарбiйського бiльше, нiж будь-хто пiд великим магнiтним шатром, i лише iнколи нарiкають його грос-маршаловi, що був таким легкодухим i не став доводити вiйськову операцiю з убратервлення до логiчного завершення, розпродавши залишки тубiльцiв, замiсть §х винищити. Проте армiю бельнiбарбiйську теперiшнi такрiйцi цiнують як сво§х потенцiйних захисникiв, i нiзащо в свiтi не назвуть загарбниками або окупантами, а тiльки во§нами-визволителями. Адже мужнi вояки свого часу звiльнили Такрiю вiд такрiв - цього невдячного дикого народу, який протягом тисячолiть не легiтимно проживав в райському куточку свiту. Найбiльшою для себе трагедi╓ю теперiшнi такрiйцi вважають вiдрiзання острова вiд теплого лона iмперi§ i передачу його незалежнiй ла╜╜незькiй державi, хоча невеличкий острiв живиться водою за рахунок саме Ла╜╜не╜╜а, який до того ж вбира╓ в себе такрiйськi нечистоти. Вiддати острiв новостворенiй незалежнiй державi було найоб╜рунтованiшим рiшенням iмперi§ при §§ частковому розпадi, це ж згодом стало найважчим тягарем для ла╜╜незького бюджету. Той дупоголовий генерал, який на момент роздiлу був за коменданта "курорту", зi смiхом казав, що Такрiя залишиться "трiскою в дупi ла╜╜незького уряду iз будь-яким кольором партiйних прапорiв". Що саме мав на увазi бельнiбарбiйський вояка - наразi невiдомо, але з давнiх-давен ведеться традицiя вкладати в уста генералам те, що на умi ма╓ iмператор.

Надвелика кiлькiсть будiвель, якi вiдносять до рiзних епох на обмеженому просторi - то перше, що вража╓ гостей Такрi§. Хоча саме гостей як таких тут майже не бува╓ - всi, хто знаходиться на цьому обмеженому клаптику землi або тут мешкають, або перебувають у службовому вiдрядженнi, або на лiкуваннi. Лише генералiтету дозволя╓ться привозити з собою людей, що §х нема╓ в списках допущених, але такi прилiтають зазвичай у малолiтражних гелiкоптерах, якi сiдають на закритому подвiр"§ котеджiв. Навiть людина необiзнана за багатством будiвель легко вiдрiзнить, де генеральськi резиденцi§, де офiцерськi помешкання, де шпиталi для рядових, а де будiвлi цивiльних такрiйцiв. Перше, що кида╓ться в очi - надмiрна кiлькiсть чистильникiв взуття, якi нав"язливо пропонують сво§ послуги. Колись всi вони були на облiку, i, маючи ексклюзивне право натирати чоботи офiцерам бельнiбарбiйсько§ армi§, пихато вважали себе iмператорськими холуями. Пiсля розпаду держави незалежний Ла╜╜не╜╜ взяв таки на себе зобов"язання проплачувати пенсiон всiм чистильникам, що вислужили були це право у iмперi§, але тепер через брак бюджетних коштiв не сплачу╓ зарплатнi нинi працюючим начищувачам, що ╓ ще одним приводом для ненавистi такрiйцiв до всього незалежницького. Коли стане сил вiдбитися вiд полiрувальникiв чобiт, впада╓ в око друга набагато чарiвнiша прикмета острова - завелика кiлькiсть привабливо§ зовнiшностi та вiльно одягнених молодих жiнок. Для дiвчини файно§ краси i з сiм"§ не багато§ чи не ╓диний шанс якось виправити фiнансове становище власно§ родини - це йти, як вони мiж собою кажуть "в солдати". Вiйськове керiвнинцтво щиро вiта╓ стосунки солдатiв та офiцерiв, що одужують, iз мiсцевим дiвоцтвом, оскiльки пiдвищення лiбiдо ╓ чiткою ознакою того, що здоров"я до героя поверта╓ться. Вояки називають сво§х тимчасових подруг курортними дiвками, або просто курдiвками. Пильнуючи здоров"я захисникiв вiтчизни, тi курдiвки, якi близько спiлкуються зi старшим офiцерством, проходять медичний огляд державним коштом. Ранiш §х перевiряли на збура та сифiлiс, тепер остерiгаються бiльше СНIДу та гепатитiв. Унтер-офiцерськi курдiвки здебiльшого перевiряються за власнi грошi. Офiцерам достойним не слiд перейматися, що §м бува запропону╓ послуги дiвиця iз непевною медичною карткою: дотриманням правил жорстко§ сегрегацi§ всерединi сво╓§ спiльноти опiкуються самi красунi. Якщо дiвуля, що §й мiсце непрописаною конвенцi╓ю визначене в солдатському корпусi, спробу╓ поткнутися в сержантський, скривдженi низькодостойницi - самi або руками знайомих крисуванцiв - так розмалюють §§ бiле личко, що найближчi кiлька тижнiв §й не вдасться звабити навiть хлопця, який останнi пiвроку нiс бойову вахту на пiдводному човнi. Але вся ця суворiсть на межi жорстокостi стосу╓ться лише бiзнесу. В особистому ж життi на всiй пiдшатровiй террi нема╓ романтичнiших створiнь, нiж такрiйськi курдiвки. У вiльнi години вони рядами стоять бiля обмеженого огорожею краю оглядового майданчика i вдивляються в бiк пiвдня в те мiсце, де повинен бути бельнiбарбiйськiй берег. Особливо на тому майданчику багацько вiдставних курдiвок, а з такою шаленою конкуренцi╓ю, як на островi, багатьох уже в двадцять рокiв виставляють iз амурного цеху. Про що вони собi мiркують - нiкому не вiдомо. Романтичний настрiй душi переда╓ться, мабуть генетично, §хнiм дiтям. На островi §х називають куйодлями- одним iз дiалектiв бельнiбарбiйсько§ це брутальний вислiв, найцензурнiший переклад якого "курортнi виблядки", проте самi молодики запевняють, особливо, якщо спiврозмовник не дуже обiзнаний на дiалектах, що це слово означа╓ "улюбленi сини Сонцесяйного iмператора". Один iз таких байдикарiв перед тим, як прохати подаяння, встиг менi розповiсти свою жалiсну iсторiю. Його мати була ще дiвчиною закохана у бельнiбарбiйського офiцера в капiтанському чинi, той кохав §§ навза╓м. Вони вже невдовзi мали брати шлюб, батько по§хав у свою вiйськову частину написати рапорт про термiнову триденну вiдпустку, щоб вiдвезти кохану, яка була вже при надi§, до батькiв в Логадо. Але тiльки-но вiн зайшов до штабу сво╓§ частини, клятi сепаратисти знову почали обстрiл i готували вже штурм штабно§ будiвлi. Мужнiй офiцер першим схопив кулемета i встиг iз даху домiвки покласти не менше дюжини терористiв. Проте один iз вцiлiлих пiдступно поцiлив у серце героя зi снайперсько§ гвинтiвки. Помираючи, мужнiй во§н благав лише про одне - передати сво§й коханiй, що по-справжньому любив тiльки §§.

Такi iсторi§ розповiдають сво§м дiтям майже всi курдiвки, навiть якщо не в змозi вирiзнити заплiднювача iз велико§ кiлькостi претендентiв, або напевно знають, що генетичний батько дитини торгу╓ на мiсцевому ринку в"яленими вуграми. Насправдi випадки, щоб офiцер забажав взяти з собою дiвчину з острова ╓ поодинокими, а на роль законно§ дружини такiй щасливицi годi й сподiватися. За солдатами ж §хати набереться небагато охочих курдiвок. Що ж до куйодлiв, то вони всi як один нiякого громадянства не мають, оскiльки отримати ла╜╜незького паспорта вважають для себе за приниження, чекати ж паспорта бельнiбарбiйського §м доведеться довгенько: керiвництво iмперi§ ма╓ бути не сповна розуму, щоб визнавати сво§ми громадянами все, що приносять курдiвки в подолi.

Громадян тих кра§н, якi розташованi зовнi великого магнiтного шатра, можливо, трохи здиву╓, що Ла╜╜не╜╜ - держава не дуже заможна, яка ма╓ достатньо сво§х невирiшених соцiальних проблем, так опiку╓ться добробутом одного iз iмперських метастазiв. Конгломерат цей нiколи не даватиме зиску жоднiй державi, допоки там вiйськовий контингент колишньо§ метрополi§, який навiть не викону╓ функцi§ окупацiйних вiйськ(оскiльки окупанти повиннi вряди-годи забезпечувати якийсь порядок, а на Такрi§ за спокiй цивiльних громадян вiдповiда╓ ла╜╜незька полiцiя), куди на лiкування(а в деяких випадках просто на побляденьки) вiдсилають тих армiйцiв, яких в цивiлiзованих кра§нах давно би звiльнили з лав збройних сил через профнепридатнiсть. Кожен iз мешканцiв дiлянки суходолу всiма фiбрами сво╓§ ницо§ душi ненавидячи кра§ну, в якiй животi╓, тим не менш вважа╓ обов"язком iнших спiвгромадян вигрiбати те, що вiн нагидив, ту ж кра§ну, яка викинула його наче лайно в трiлдогдрiбський смiтт╓провiд i нiколи не бажатиме бачити серед сво§х громадян, безмежно коха╓ неначе облiзла шавка свого садиста-хазя§на. Всього цього нiколи не збагнути тому, хто не вiда╓ укладу життя пiд великим шатром, не розумi╓ться на доктринi домiнуючого братерства i не зна╓, яка солодка втiха для ницих iстот - бути нацi╓ю хоча й, на думку очiльникiв iмперi§, меншовартiсною, але улюбленою i сво╓ю. Утримання острова Такрiя дiйсно з"§да╓ щороку вiд десяти до п"ятнадцяти вiдсоткiв зведеного держбюджету Ла╜╜не╜╜а, але натомiсть iмперiя да╓ знижки в цiнi на смiття, i, хоча здобуток вiд них склада╓ лише три вiдсотки вiд загально§ бюджетно§ суми, рiзницю компенсу╓ сподiвання, що на наступне десятирiччя торг за знижки йтиме бiльш вдало. До того ж до оцiнки вiдносин з колишньою метрополi╓ю завжди повинен бути комплексний пiдхiд. Так, виключно через сприятливе ставлення до колишньо§ колонi§, бельнiбарбiйська iмперiя ласкаво дозволя╓ ла╜╜незьким юнакам служити в сво§й армi§, що згодом да╓ §м право, якщо молодик не накладе головою пiд час чергово§ операцi§ з примусу до братерства, набути бельнiбарбiйського громадянства. Добре ставлення вiдчувають до себе i ла╜╜незькi жiнки, якi перебравшись на континент, i мешкаючи там, звiсно, в легальний спосiб, народжуватимуть дiтей i виховуватимуть §х на благо iмперi§: в день, коли третiй дитинi, що вижила, виповню╓ться вiсiм рокiв, ла╜╜нежка отриму╓ омрiяне громадянство. Влада iмперi§ ╓ настiльки доброю до сво§х колишнiх холопiв, що в останнi роки дозволя╓ §м, громадянам кра§ни другого ╜атунку, навiть працювати на територi§ континенту, щоправда лише смiттярами. Саме тому всi ла╜╜нежцi, навiть тi, що возять сво§х громадян до метрополi§ на перепродаж, формально заре╓строванi як смiттярi - i це слово в устах бельнiбарбiйцiв з певного часу ╓ синонiмом слову "ла╜╜нежець". Таким багатим смiттярам, якi заробили певнi статки, торгуючи сво§ми бiднiшими спiввiтчизниками, добра влада iмперi§ дозволя╓ брати участь у полiтичному життi велико§ кра§ни, наприклад, в фiнансуваннi непрохiдних до парламенту партiй i другорядних перiодичних видань. За законом iноземцi не мають право втручатися в полiтику, але для тих, хто добровiльно визна╓ себе братами меншими грiшно не зробити виняток, самi ж багатенькi смiттярi, якщо чiтко виконували настанови сво§х кураторiв i вкладали належнi суми грошей в тi прожекти, на якi §м вказували, отримають переваги, коли спецiальна комiсiя розглядатиме питання про надання §м бельнiбарбiйського громадянства. Але навiть тi смiттярi, що достатком сво§м хизуватися не можуть, теж вiдчувають на собi добре ставлення з боку старшого брата. Нещодавно всi телевiзiйнi канали розповiдали про набачену людянiсть iмперсько§ влади. Одного смiттяра, якого зграя нацистiв на околицi Логадо забила кийками мало не до смертi, вчасно помiтили мiсцевi помешканцi i прихистили до при§зду лiкарiв. Коли першу допомогу було надано, щедрий представник префектури, на яку той побитий ла╜╜нежець працював, навiть пообiцяв проплатити за потерпiлого одну третину суми боргу медичному закладу (решту наймитовi запропонували вiдробити), а провiдник однi╓§ iз парламентських партiй зробив полiтичну заяву, що вiдтепер в разi побиття заробiтчан всi лiкарнi §х прийматимуть для надання ургентно§ допомоги, за тi╓§, однак, умови, що швидка встигне при§хати до настання клiнiчно§ смертi побитого. Так гуманно поводитися може виключно старший брат стосовно меншого. До того ж вже майже завершенi роботи iз розробки проекту смiтт╓проводу "Братерство", який, з"╓днавши два береги, на тривалi десятилiття(а можливо й вiки) ще тiснiше iнтегру╓ дотепер братнi народи. Якщо ж в"§дливому читачевi i цих аргументiв недостатньо, то я ладен вiдiслати його до послання бельнiбарбiйського iмператора, який чiтко зазначив, що дорога вiрним холопам назад в тепле iмперське лоно нiколи не заказана остаточно. Наразi йдуть дискусi§ всерединi само§ iмперi§ щодо вибору подальшо§ путi: чи краще великiй державi, мавпуючи цивiлiзованi ╓вропейськi колонiальнi iмперi§, скоцюрбитися до розмiру бiлого карлика, або, перевершуючи азiйських тигрiв, знову розбуятися i пiдiбрати всю пiдшатрову терру пiд широке i добре iмперське крило. В першому випадку Логадо потребуватиме багацько дешево§ робочо§ сили, в другому - стiльки ж такого самого гарматного м"яса. В обидвох випадках Ла╜╜не╜╜ здатний постачати iмперi§ i те i iнше, головне, щоб тут не випередили клятi конкуренти, що натепер також тимчасово перебувають в статусi суверенних держав. А вiдтак ла╜╜незькому уряду треба бути завжди напоготовi, перманентно задобрюючи сильнiшу за себе державу всiм, чим тiльки можливо, i, якщо Бельнiбарбi волi╓ бачити Ла╜╜не╜╜ помийною ямою iмперi§, куди зручно звалювати побутове та людське смiття, то незалежна кра§на повинна виправдовувати сподiвання старшого брата, адже тi представники ла╜╜незько§ iнтелiгенцi§, якi мають себе за iдейний провiд нацi§, стверджують, що суверенна наразi кра§на в жодному випадку не повинна реалiзуватися всупереч колишнiй метрополi§.

Отже i обслуговування Такрi§ - один iз прикладiв далекоглядностi i стратегiчного мислення ла╜╜незько§ влади.

На превеликий жаль, всi сво§ справи мiй провiдник залагодив за лiченi години, i ми мали ще навiть до захiд сонця летiти знову до Трiлдогдрiбу.


Роздiл ХI. Обставини, якi спонукали автора термiново покинути Ла╜╜не╜╜. Швидкий вiд"§зд i остання похвала ла╜╜нежцям. Автор прибува╓ до Японi§, звiдки лiтаком вируша╓ до Ки╓ва. Прикрий випадок в аеропорту Бориспiль та при§зд додому.

Другого вересня 2008 року я, як завжди у ранковiй порi, збирався спуститися до снiданку в ресторан готелю, аж як менi зателефонували - то було першою для мене несподiванкою цього дня. Мiй провiдник i товариш вперше за рiк нашого знайомства вiддав менi прямий i чiткий наказ: нiкуди iз номера не виходити, нi з ким не спiлкуватися, зачинитися iз середини, очiкуючи тiльки на нього особисто. Потiм додав трохи м"якше, щоб я увiмкнув телевiзiйний приймач на парламентському каналi. Мене ця порада здивувала, оскiльки вiдкриття сесi§ зовсiм нещодавно вiдбулося, пленарнi ж засiдання нiколи не транслювалися, вiдтак на каналi повсякчас грала класична музика пiд фото-заставку. Але на той день все було iнакше. Майже всi народнi обранцi сидiли по сво§х мiсцях навколо тi╓§ само§ площини, де весело i заповзято чубилися на урочистостях, i яка тепер слугувала трибуною. На аренi запекло промовляв найполум"янiший опозицiонер, представник скажених цькувальникiв, який водночас очолював парламентську пiдкомiсiю з питань службових зловживань. Голос вiн мав неймовiрно гидкий i гунявий, до того ж, промовляв дзвiнкi приголоснi так, нiби хтось веде залiзним цвяхом по склянiй поверхнi. < Цей патрiот прославився ще замолоду, коли був гепарем i так заповзято захищав iнтереси iмператора вiд волелюбних горцiв, що вислужив собi чин сержанта, а це для представника ла╜╜незького хохлосу неабияка вiдзнака. Нi для кого не ╓ та╓мницею, що матерiально вiдповiдальнi гепарi часом йдуть на службовi зловживання, продаючи сепаратистам або вимiнюючи на дур майно сво╓§ вiйськово§ частини. Але цей достойник на тодi мав, попри молодий вiк, власнi переконання i принципи, вiдтак продавав повстанцям все, що мiг, окрiм бойово§ збро§ - §§ та вiдповiднi до не§ набо§ бойовикам продавав його заступник в чинi ╓фрейтора - Автор> Формально це була звичайна доповiдь, яку високодостойник мав зробити на робочому засiданнi членiв парламентських та урядових комiсiй, вона навiть не вимагала на свою пiдтримку або вiдхилення депутатського волевиявлення. всi знають, що на полiтичнiй аренi нiякi серйознi питання нiколи не вирiшувалися. Навiть картярська процедура голосування iменними картками в гральнiй кiмнатi - то ╓ пуста формальнiсть, оскiльки всi результативнi голосування наперед обговорюються i плануються людьми бiльш впливовими, якi депутатських мандатiв зроду-вiку не мали. Але в парламентськiй республiцi опозицiя ма╓ сво╓ право: з любого приводу i в будь-який час скликати парламент на обговорення тi╓§ проблеми, яку депутатськi угруповання вважають сутт╓вими для кра§ни. Щоправда в такому разi координатор тi╓§ групи фракцiй, яка позачергове скликання iнiцiю╓, повинен викласти перед спiкером таку кiлькiсть одноразових карток, яка дорiвнюю конституцiйно встановленiй чисельностi народних обранцiв плюс двi (тобто еквiвалент двох результативних голосувань, а це, враховуючи вартiсть картки на внутрiшньопарламентському ринку, не дешево). Вiдтак нiхто не збиратиме персональний склад парламенту заради пiару, до того ж всiм давно вiдомо, що голоси електорального бидла дешевше скуповувати за живу копiйку.

Отже потрiбна дуже вагома причина, щоб позачергово збирати в столицi депутатiв.

Iз промови, яку я чув не з самого початку, було зрозумiло, що дiяльнiсть пiдкомiсi§ займала особисто мене. В доповiдi йшлося про зловживання iз коштами, що видiлялися на встановлення пам"ятника видатному мандрiвниковi, про сфальшованi тендери, лобiювання iнтересiв певних промзон пiд час закупiвлi мiдi та iншi факти, якi на думку пасiонарiя мають не просто збурювати суспiльство, а довести до сказу тих, для кого боротьба за справедливiсть - не пустi слова.

Щодо фiнансових оборудок навколо пам"ятника, то про них я почав здогадуватися ще навеснi, коли у вiдповiдь на чергове мо╓ питання представник фонду почав розповiдати менi, що вiдлтитй вже монумент зненацька був позеленiв занадто, через що робочою групою було складено акт про необхiднiсть закупiвлi ново§ партi§ якiснiшого металу. Та й взагалi затягування зi святкуванням ювiлею повинно було мене занепоко§ти набагато ранiше. Напиндюченi моралiсти неодмiнно звинуватять мене в тому, що я, мовляв, не дуже уважно читав фiнансовi документи, якi пiдписував, i взагалi не придiляв достатньо уваги роботi формально пiдзвiтного менi фонду. На сво╓ виправдання можу сказати наступне: потрапивши в невiдому менi кра§ну i прийнявши правила гри, яких я на тодi не знав взагалi, та мабуть i тепер в них не дуже обiзнаний, я просто мусив §х виконувати, не прокламуючи в чужому монастирi свого звичаю. Вивчаючи подi§ останнiх рокiв, я повсякчас натрапляв на такого роду оборудки, коли, наприклад, один стiлець проходив у фiнансовiй звiтностi за цiною "Майбаха", а бiотуалет коштував бюджету як запускання штучного супутника Землi. Зазвичай всi цi фiнансовi витiвки були наперед узгодженi мiж сво§ми, опозицiйнi сили мали певнi вiдсотки за мовчання щодо окремих операцiй, а були такi факти, що §х владна партiя сама через опозицiйних гапончикiв роздмухувала до розмiрiв скандалу - зазвичай коли треба було замiстити когось iз неугодних однопартiйцiв. В тi махiнацi§, щодо яких нема╓ обопiльно§ згоди на розголошення, опозицiя волi╓ носа не пхати, як заступник в iнтимнi стосунки директора зi сво╓ю фрайдiвкою-секретаркою, чiтко усвiдомлюючи, що в разi, коли сам заступить на посаду, то тягатиме ту саму секретарку(або, виключно через гидливiсть, призначить для тих самих потреб нову), а колишнiй вiдсунутий вiд корита можновладець принишкне i чекатиме знову сво╓§ черги до годiвнички.

До того ж я занадто був захопився вивченням iсторi§ краю, який тривалий час здавався менi не таким i чужим. Почувши вiд галасливого борця за справедливiсть ту суму, яку вiд зловживань з пам"ятником втратив бюджет кра§ни, я мимоволi посмiхнувся, про себе вiдзначивши, що лише органiзацiйнi витрати на позачергове скликання стали державнiй скарбницi вдесятеро дорожче. Але остання фраза промовця з арени стосовно мене не лише миттю стерла усмiшку з мого обличчя, а й змусила здригнутися. Ось тi слова, що дотепер дзеленчать в мо§х вухах, щойно хтось шкрябне по склу залiзом:

"...цей нiкчемник, оселившись в розкiшних апартаментах i, зжираючи добру половину бюджету кра§ни, нiчого кращого собi не знайшов, як у сво§х жалюгiдних пасквiлях паплюжити ту кра§ну, яка дала йому прихисток, виставляючи з не найкращих бокiв людей бiльш нiж достойних. Наша партiя ще зрозумiла б його ганебну поведiнку, якби це робилося заради найвищого блага народу - справедливiшого розподiлу рабських вольностей, оскiльки натепер злочинний режим не да╓ можливостi нещасним представникам електорального бидла розквiтнути на благо батькiвщини. Всiм чесним острiв"янам вiдомо, що сам вельмишановний Лемюель Гуллiвер за першо§-лiпшо§ нагоди долучився до супротивникiв кривавого режиму кра§ни свого перебування, тобто заходився втiлювати програму боротьби за справедливiсть в життя. Але жодних ознак демократично§ адекватностi в поведiнцi нашого прибульця не спостерiга╓ться, з чого будь - яка адекватна людина може зробити висновок, що названий мною самозванець - нiякий не послiдовник великого мандрiвника, а звичайнiсiнький собi протинас! Таких пiд час панування тотально§ справедливостi нашi хоробрi дiди цькували лизунами! I комiсiя вимага╓ негайного взяття прийди пiд варту до повного з"ясування всiх та╓мних подробиць цi╓§ далеко не просто§ справи..."

Звинувачення полiтичнi несли в собi набагато бiльшу небезпеку, нiж вiрогiдне нарахування за розтрату. I те, що промовець був iз партi§ опозицiйно§, не повинно було заспокоювати - я вже пiдкреслював, що, вiдчуваючи навiть уявну загрозу системi, справедливцi зi стабiлiстами напрочуд легко об"╓днуються. Закиди вiд осатанiлого духовного нащадка гейдельберзького романтика не зачiпали мого сумлiння - навпаки, знаючи, якими постатями i причетнiстю до яких подiй пишаються справедливцi, я за особисту образу на свою адресу вважав би будь-який комплiмент вiд §хнiх iдеологiв. Проте саме вже зiбрання всiх полiтичних клоунiв, та ще й без перук i накладних носiв, наводило на думку, що це саме один iз небагатьох за всю iсторiю острова випадкiв злиття оциркованих супротивникiв в по╓днальному екстазi. Вiдчуття жаху гнiтило мене навiть сильнiше, нiж пiд час сидiння в камерi на початку мого перебування на островi: тодi неподолана ще хвороба макiтрила менi навколишнiй свiт, i я мiг не до кiнця усвiдомлювати свою подальшу долю. До того ж там, серед представникiв суспiльного дна, я ще мiг сподiватися на якусь поблажливiсть стосовно себе, оскiльки не зачiпляв особистих iнтересiв сво§х потенцiйних супротивникiв. Тим же високодостойникам, якi мають себе за духовних лiдерiв i моральних авторитетiв власно§ нацi§, я, напевно, дуже був накапостив, хоча i гадки не мав, чим таким я §х - таких потужних i впливових - спромiгся допекти.

Мiй провiдник з"явився за кiльканадцять хвилин пiсля свого дзвiнка, вийшовши iз ванно§ кiмнати -та╓мним ходом, про який я, протягом року мешкаючи в сво╓му номерi, навiть не здогадувався. Вiн одразу вивiв мене в ту частину будiвлi готелю, де не було нiяких клi╓нтiв, i навiть персонал, щоб туди втрапити, мав отримати особливий допуск. Пройшовши за сво§м знайомим спецслужбовцем в один iз кабiнетiв, i там вже перевiвши подих, я почув давно очiкуване мною пояснення тих подiй, в яких я сам участi не брав, але якi, поза мо§м бажанням, розгорталися навколо мого iменi.

Iдея встановлення пам"ятника Гуллiверу належала особисто президентовi Ла╜╜незько§ республiки, який, попри похилий вiк, до минулого року ще перебував при здоровому глуздi, i, хоча й плутав у промовах деяких митцiв з полiтиками, але не частiше, нiж замолоду. Весь захiд iз вшанування рiчницi ювiлею не потребував забагато бюджетних коштiв, навiть враховуючи тi зловживання iз наданими грошима, що неодмiнно такi бучнi витiвки супроводжують i навiть заздалегiдь плануються в кошторисах. Iдеологiчнi розумники анi владно§, анi опозицiйно§ партiй нiчого особисто проти великого англiйця не мали, окрiм нарiкань на недолугiсть його поглядiв в питаннях господарювання (мiсцевi економiсти вважають, що вкрай недалекоглядно захоплюватися благородством гу§гнгнма, замiсть використовувати його кiнську силу), вiдтак призначенi посадовцi заходились влаштовувати майбутн╓ свято. Не було нiяких пiдстав вiдкладати його наnbsp;

потiм, навiть монумент був вiдлитий вчасно ще в березнi. Проте далi сталася така прикрiсть, що могла похитнути весь лад та спокiй в кра§нi, на тлi чого про всi ювiле§ можна забути.

Про вдалий спосiб уникнути тих негараздiв, до яких може призвести пряме народне волевиявлення, я вже розповiдав, описуючи засади парламентаризму в кра§нi, тому зараз лише загострю увагу на спадковостi президентсько§ влади: вона досягалася уособленням в однiй людинi. Дiючий на час мого прибуття на острiв президент обiймав цю посаду протягом бiльш нiж двадцять рокiв - в кра§нах такого типу законодавець не перейма╓ться обмеженням кiлькостi президентських термiнiв. За певний час до виборiв парламент позбавляв дiючого президента його повноважень, упереджуючи можливий прихiд до влади представникiв опозицi§. Пiсля виборiв, на яких прогнозовано перемагав чинний президент, Рада Читачiв законiв повертала головi держави його надповноваження, пославшись на порушення процедури внесення змiн до конституцi§, подання ж вiд депутатiв-опозицiонерiв, якi вимагали, щоб президент мав лише тi повноваження, з яким його було обрано, вiдхиляла на тiй пiдставi, що не можна позбавляти достойну людину будь-чого, в тому числi i повноважень, в тому випадку, коли вона(людина) цi повноваження вже ма╓. Конкретний Президент як особистiсть влаштовував всi сторони полiтичного процесу i впливовi в суспiльствi сили. Вiн не втручався анi особисто, анi на законодавчому рiвнi в дiяльнiсть кланiв, був достойно чемним з колишньою метрополi╓ю, навiть не намагаючись витягувати кра§ну з-пiд §§ контролю або неприродно заглибити §§ в непiдготоване ще до злиття тепле iмперське лоно, бурхлива його молодiсть давала опозицi§ багато приводiв для публiчних випадiв на його адресу, вiн не викликав анi захвату анi вiдрази в суспiльствi - одно слово третiй топтигiн на сво╓му во╓водствi, пiд час якого казковий лiс процвiв був найбiльше. ╢дине, що непоко§ло можновладцiв першого ешелону та §хнiх лялькарiв - смертнiсть будь-яко§ земно§ людини. Чим далi бiльше нарiкали прихильники обрання струльдбурга на посаду голови держави, що свого часу не дослухалися §хнiх порад, адже були на тi часи серед стабiлiстського проводу i амбiтнi безсмертнi. Згiдно непрописано§ домовленостi, очiльник кра§ни мав призначити вiце-президента, який, у разi неможливостi виконання першою особою кра§ни сво§х обов"язкiв, без зайвого галасу перехопив би державну булаву. Але тут далася взнаки забобоннiсть нацiонального лiдера, а , можливо, обiзнанiсть iз iсторi╓ю кра§ни, адже новоспеченi призначенцi - хай то був вiце-губернатор або вiце-президент - в усi часи напрочуд швидко робили фатальний для попередника крок нагору суспiльною драбиною. Неузгодженою залишалась навiть особа наступника, iнакше вiдносно молодий висуванець мiг, занадто собою запишавшись, наробити дурниць.

На початку квiтня 2008 року з дiючим очiльником кра§ни стався апоплексичний напад. Мiцне, як на вiсiмдесятисемирiчного чоловiка, здоров"я вiдтермiнувало невiдворотню сумну подiю, проте дi╓здатнiсть стариган втратив назавжди. В такому станi його не можна було витягати з лiжка взагалi, тим бiльше на якiсь урочистi заходи. Вiдсутнiсть компромiсно§ фiгури нащадка, швидше за все, подовжила днi перебування можновладця на цьому свiтi, але примусила оточення докласти чималих зусиль, щоб якомога вужче коло було в курсi внутрiшньопартiйних проблем. Саме з огляду на це статую великого мандрiвника на кiлька годин були занурили в сiрчану кислоту, потiм показавши представникам парламентсько§ комiсi§ для вмотивування списання двадцяти тон бронзи i отримання в розпорядження скульптора якiснiшого металу. Представники опозицi§ були не настiльки дурними, щоб повiрити в казочку про неякiсний матерiал, але i не такими прозорливими, щоб запiдозрити в пригодах бронзового Гуллiвера щось, окрiм банального казнокрадства, тому, традицiйно отримавши свiй процент вiдступного, пiдписали той акт, на якому мiж iншими сто§ть i мiй пiдпис. Буремна весна 2008 року не залишила пристрасним виборювачам справедливостi часу анi на з"ясування причин перенесення ювiлею, анi на мою бiльш нiж скромну персону. Традицiйнi лiтнi вiдпустки розкидали балакучих високодостойникiв по найдорожчих курортах планети, розташованих в усiх §§ закуточках, окрiм острова Сардинiя, що знову вiдтермiнувало з"ясування стосункiв навколо тi╓§ теми, до яко§ був непрямо причетний i я. Але на осiнь можновладцi з усiх полiтичних сил мають звичку з"§здитися до столицi, пильнуючи, чи бува не обiйдуть §х у розподiлi державних коштiв. На той час президент кра§ни був ще живий, i це означало неспроможнiсть вищого ешелону партi§ влади вiднайти помiж собою компромiсну фiгуру, а вiдтак на контакти з верхiвкою справедливсько§ партi§ почали виходити люди - однопартiйцi називають таких "щурами", тi ж до кого перебiгли не достатньо оцiненi в сво╓му колi гiдники, кажуть про останнiх "людина з громадянською позицi╓ю" - саме цi iндивiди i сповiстили полiтичних опонентiв партi§ правлячо§ про тяжкий стан здоров"я старенького чоловiка. Iсторiя знала великих коматозникiв, якi перебували в такому станi тривалi роки, були й тi очiльники держав, що керували власною кра§ною не виходячи з-пiд впливу анестезi§, але жоден полiтичний труп не спромiгся б тривалий час управляти адмiнiстративним апаратом територi§, де на абсолютну владу зазiхають двi приблизно рiвнi за суспiльною, фiнансовою i полiтичною вагою сили - хiба що в його оточеннi ╓ люди генiальних здiбностей. Маючи нагоду збурити якщо не все суспiльство, то принаймнi квазiiнтелектуальну частину електорального бидла, представники яко§ завсiди скаженiють, дiзнавшись, що десь там крадуть, а з ними не дiляться, а також не усвiдомлюючи поки що рiвень сво╓§ пiдтримки в периферiях i не бажаючи зачiпати дзявкiтливою сво╓ю риторикою тих потужних гравцiв, перед ким, можливо, ще доведеться плазувати, вимолюючи пощади собi i збереження преференцiй для свого бiзнесу(публiчне революцiонування не виключа╓ наявностi фiнансово§ заангажованостi показушникiв, а ступеню перерозподiлу повноважень та адмiнресурсу не в змозi передбачити навiть наймудрiший полiтрозумник) - враховуючи всi цi фактори, iдеологiчне керiвництво справедливцiв вирiшило розпочати словесну атаку iз того об"╓кту, що §м напевно нiяко§ шкоди заподiяти не в змозi, конкретно з мене. Подi§ навколо мо╓§ особи повиннi були стати першим з тих iндикаторiв, за якими керманичi (швидше за все лялькарi тих клоунiв, що з мандатами), робитимуть висновок про мiцнiсть позицi§ можновладцiв i ╓днiсть §хнiх чисельних угруповань всерединi того здоровезного одоробла, що зветься партi╓ю влади, i яке зда╓ться вiдлитим в гранiтi лише в часи сталi, коли ж наста╓ сезон полiтичних буревi§в, цей колос розсипа╓ться на дрiбнi чи великi частини, щоб злiпитися потiм знову в щось не менш чудернацьке.

Побрехеньки в парламентi були тiльки першим тривожним дзвiночком, але провiдник мiй - не даремно вiн мав вже чин пiдполковника - був людиною жвавого розуму i збагнув набагато ранiш за всiх, чим може скiнчитися полiтична вакханалiя: зовсiм невелика ймовiрнiсть того, що бодай хтось iз колишнiх можновладцiв стане на мiй захист публiчно, коли на часi порятунок власного бiзнесу. Керуючись полiтичною доцiльнiстю, мене в кращому випадку можуть депортувати, але можливi й iншi, не такi привабливi для мене, варiанти: треба пам"ятати, що нiхто не скасовував смертну кару для тих громадян та iноземцiв, якi не належать до вищих - а я не мiг похвалитися шляхетнiстю походження, адже мо╓му дiдовi свого часу також не поталанило заспiвати серед придворнi дячки . В рештi решт не можна вiдкидати того, що раптове зникнення людини знiвелю╓ саму проблему, а в кра§нi, що спецiалiзуються на утилiзацi§ всякого непотребу, позбутися тiла простiше, нiж майданниковi висякатися в каптура того виборювача справедливостi, який мiтингу╓ просто перед ним. Всiх цих негараздiв чоловiк, який рiк опiкувався мо╓ю долею, для мене не бажав, саме тому надав менi можливiсть, не очiкуючи зло§ долi у виглядi полiтично§ волi рiзного ╜атунку гiдникiв, зникнути iз поля зору тих, хто вже собачився в сво╓му цирку на найвищому рiвнi. У вiдповiдь на мо╓ запитання про можливi наслiдки тако§ несанкцiоновано§ iнiцiативи для нього самого вiн запевнив, що це - найменше, що йому закидатимуть в разi розвитку песимiстичного сценарiю, та особисто вiн сподiва╓ться на краще, хоча й не виключа╓, що доведеться змiнювати колiр партiйного квитка. Наостанок провiдник мiй сказав, що я був першим iз iноземцiв, хто всерйоз зацiкавився укладом життя його народу - всi попереднi гостi острова, дiзнавшись, що можна легко отримувати безкоштовнi алкоголь та наркотичнi засоби, на цьому й заспокоювалися, i, враховуючи слабкiсть органiзму мешканцiв зовнiшнього свiту, §хн╓ життя не тривало занадто довго. Мiй друг виявився порядною людиною, хоч i працював на службу Безпеки. Я щиро сподiваюсь, що полiтичнi заворушення на островi обiйшли його самого i його родину. Супроводжувати мене вiн призначив пiдпорядкованого особисто йому чоловiка в цивiльному, але звернувся до нього як до сержанта. Я не мiг не впiзнати пронизливого погляду, i тодi вже впевнився остаточно, що саме цю людину бачив у спiльнiй камерi в"язницi припортового мiстечка. Цей новий при мо§й особi проводар мав забезпечити мо╓ безперешкодне пересування островом i морем до Японi§, звiдки я мiг би дiстатися сво╓§ батькiвщини. Протягом пере§зду я двiчi змiнював одяг: першого разу в готелi на скромнiший, нiж той, до якого я звик за рiк, пересуваючись iсторичним центром столицi, вдруге вже на японському березi, щоб не вирiзнятися мiж пасажирiв аеропорту. Морем пливли ми моторним катером, тiльки в мiсцi перетину лiнiй магнiтного шатра(так званому лазi) мотор був заглушений i кiлька миль ми йшли пiд вiтролом. Сержант пояснив менi, що, хоча в мiсцях розташування лазiв електромагнiтний iмпульс i не виводить з ладу електронне обладнання(швидше за все те судно, яким я дiстався осторва, натрапило на лаз випадково), традицiя остерiгатися ╓ невiд"╓мним забобоном всiх лазових, i вмовити керманича човна йти, як завжди, використовуючи тягу мотора, практично неможливо.

Стосунки, як з"ясувалось, Ла╜╜не╜╜ пiдтриму╓ не з Японською державою, а з окремими представниками традицiйно - сталих родових об"╓днань пiвдня кра§ни(люди необiзнанi iнодi називають §х одним iз кланiв якудзи, хоча це просто мешканцi певних регiонiв зi сво§м особливим укладом життя). Кодекс честi не дозволя╓ §м сповiщати японську владу, а вiдтак i весь глобалiзований свiт, про наявнiсть незвичайних сусiдiв, iз хронiк же японських згадування про Ла╜╜не╜╜ доiмперських часiв вилучено за наполяганням бельнiбарбiйського iмператора при укладаннi першого Великого Договору про невтручання. На японському березi мiй новий гiд провiв мене до того шанованого представника мiсцево§ громади, який мав певнi неофiцiйнi повноваження вiд ла╜╜незьких спецслужб. Добу ми просидiли в рибальськiй хатинi, поки менi японцем був куплений бiлет до Ки╓ва(транзитом через Сеул i Красноярск), ранком я в супроводi громадянина кра§ни сонця, що сходить, на таксомоторi дiстався аеропорту Кагосiми. Там менi видана була на руки тисяча американських доларiв iз тi╓§ суми, що отримав сержант-супровiдник на операцiю з вiдправлення мене додому. На паспортному контролi не переймалися наявнiстю вiз невiдомих кра§н, вiдтак я без зайвих перешкод сiв на лiтак. Протягом всього перельоту мене не полишала думка, як склалася б моя доля на островi, якби старенький президент так не переймався ювiле╓м, i посадовцi та╓мно§ служби не вирiшили взяти "за бугая" першого-лiпшого iноземця. Фiзична робота мене лякала набагато менше, нiж шкiдливi умови працi на тих об"╓ктах, де менi довелося б вiдробляти накинутий на мене законом рахунок. Я пiдрахував, що саме в цей час скiнчився б термiн вiдпрацювання боргу i оплати пере§зду, щоправда про§зних коштiв скорiш за все я б не отримав. Напевно менi в такому випадку не судилося б дiзнатися всiх тих цiкавих подробиць iсторично§ долi острова. I не спромiгся б я поспiлкуватися з верхiвкою суспiльства - а тако§ нагоди напевно не трапиться менi вдома, як не траплялося в молодi роки. Знати звички та iнтереси класу можновладцiв - не менш важливо для дослiдника, нiж вивчати архiвнi документи, адже саме цi люди впливатимуть на майбутн╓ сво╓§ кра§ни, в той час, як папери та артефакти - всього лише набiр вихiдних даних, за якими iсторик легко може злiпити ту модель минулого, яка йому самому або його iдеологiчному керiвництву до вподоби. Так склалося, що я спiлкувався переважно з людьми багатими та впливовими, i мушу констатувати, що острiв Ла╜╜не╜╜ ма╓ чудову i дуже перспективну елiту - якщо зважати на те, який вибiр зробило свiдомо i невимушено його населення. На тлi тамтешнього панства навiть я здавався iнтелектуалом, що ж до iсторi§ рiдно§ держави, то багато з високих панiв вперше чули деякi факти вiд мене - чужоземця, i ще менша кiлькiсть високородних шляхтичiв мали уявлення про джерела свого казкового багатства. Таку верхiвку навряд терпiли б над собою свободнi люди, проте для Ла╜╜не╜╜а це панство - достойне вiдображення всього народу. Ще одне здивувало мене в поведiнцi представникiв середнього i вищого класiв: вибiркова самоповага, ознаки яко§ проявляються по-рiзному в залежностi вiд суспiльного статусу спiврозмовника - в цьому верхiвка суспiльства майже не рiзниться з переважною бiльшiстю представникiв низiв в будь-якiй кра§нi свiту. В першi мiсяцi мого перебування на островi в мiй бiк вовками були поглядали амбiтнi молодики iз висуванцiв, але дуже швидко з"ясувалося, що нi з ким iз них мiй шлях нiколи не перетнеться: для успiшно§ кар"╓ри крисуванця я не мав належних здiбностей, зятьок iз мене був би нiякий через наявнiсть завеликого соцiального i географiчного провалля, причiпайли ж швидко розгледiли, що, хоча менi i поталанило надзвичайно, втiм то був квиток не у верхн╓ суспiльство, а тiльки на перегляд останнього. Вiдтак для мо§х високоамбiтних спiврозмовникiв я залишався не рiвнею, а всього лише екзотичною цiкавинкою - так само, як i вони для мене. Я вважаю, що для дослiдника то ╓ найзручнiший статус.

За одне я хотiв тим острiв"янам, з ким пощастило спiлкуватися, подякувати: всi вони, як i я, чудово розумiли, що, якби не посмiшка долi, менi вiднайшлося б мiсце не серед високодостойникiв, а на вiддаленiй промзонi, навiть не серед персоналу, але жодного разу шляхетнi спiврозмовники не нагадали менi про це просто в очi.

По прильотi в Ки§в вiзи в мо╓му паспортi знов не зацiкавили митне чиновництво. Просто iз Борисполя §де рейсовий автобус до Харкова - на нього я купив квиток, розмiнявши одну iз стодоларових банкнот в обмiннику. Саме там, на мою думку, сталася непри╓мна подiя, в якiй, щоправда, була моя провина. Пересуваючись центральним районом столицi Ла╜╜не╜╜а, до того ж не маючи з собою готiвки, я перестав пильнувати вмiст власних кишень, вiдтак i на рiднiй землi, обмiнявши валюту, поклав портмоне з закордонним паспортом i частиною грошей в задню кишеню штанiв. Звiдти його успiшно поцупив якийсь мiй вправний спiввiтчизник, швидше за все спровокований мо╓ю зухвалою безвiдповiдальнiстю. Прикрiсть в тому, що втрату я помiтив уже в автобусi, який рухався, вiдтак повертатися до аеропорту, плекаючи марнi сподiвання, не було нiякого сенсу. До того ж мушу нагадати, що, §дучи на заробiтки, я планував везти додому набагато бiльше, нiж жалюгiдну тисячу. Трохи зарадила мо§й невеличкiй бiдi стара - iще з дев"яностих - звичка всяку велику суму розполовинювати i розкладати нарiзно - це мною було зроблено ще в Японi§, вiдтак тi п"ять сотень, що лежали в нагруднiй кишенi сорочки залишились при менi.

Повернувшись в рiдне мiсто, я в першу чергу зателефонував рiдним, якi вже не сподiвались побачити мене живим i, не знаючи всiх нюансiв улаштування магнiтного поля Землi в регiонi мого перебування, що унеможливлюють зв"язок, iще довгенько нарiкали менi за тривалу вiдсутнiсть звiсток про себе.


РОЗДIЛ ОСТАННIЙ. Автор робить важке зiзнання i наводить беззаперечнi докази сво╓§ правдивостi.

Намагаючись подати дорогим мо§м читачам iнформацiю про дотепер невiдому §м кра§ну, я очiкував на певну недовiру до себе, оскiльки багато людей, бiльш шанованих в науковому суспiльствi, нiж я, напевно вже вiднайшли в мо§й розповiдi те, чого не може вмiстити §хнiй свiтогляд. Я наперед знаю, що, за вiдсутностi досвiду в наукових диспутах i суперечках, маю замало шансiв у словесному двобо§ з цими великорозумниками. Заприсягатися ж бодай чим - то лише пустi побрехеньки, коливання повiтря та й годi. Я багато зустрiчав людей, котрi, клянучись найдорожчим, при цьому нахабно брехали, i, як не дивно, самi вiрили у власнi брехнi.

Тому я хочу викласти кiлька доводiв, щоб кожен невiруючий мiг довiряти не менi, а здоровому глузду i власнiй логiцi.

Всii, кому стало терпiння дочитати мо§ нотатки до кiнця, напевно помiтили, що лiтератор з мене був би нiякий. I це не через вiдсутнiсть досвiду писання творiв - досвiд такий напрочуд швидко приходить, треба лишень заповзято над собою працювати. Виправити письменницький штиль навiть необiзнаному в галузi лiтератури графомановi цiлком можливо, i робиться це наразi скрiзь. Можна навчити будувати класичний твiр, як навчають у школах писати твори випускнi, а маючи доступ до iнформативно§ бази, отрима╓ш можливiсть зробити достовiрними будь-якi викладенi на паперi нiсенiтницi. ╢дине, чого навчити неможливо - це таланту доводити до читача те, чого на власнi очi не бачив, i змусити його в це повiрити. Генiальний флорентi╓ць, не виходячи iз власно§ домiвки, спромiгся описати пекло, рай та чистилище, i останнi сiмсот рокiв нi в кого нема╓ сумнiву: саме такий вигляд цi божественнi установи i повиннi мати. В столiттi дев"ятнадцятому дво╓ генiальних поетiв рiзних народiв переклали пiснi захiдних слов"ян кожен сво╓ю мовою, i в жодного читача не виника╓ й гадки про те, що цi достойники до написання сво§х шедеврiв жодного дня не прожили на Балканах. Ще за кiлькадесят рокiв прикута смертельною недугою до вiзочка жiнка розповiла про справжн╓ невигадане життя лiшакiв та мавок так, що читач не повiрив би в iснування такого лiсу, де не мешкають потойбiчнi сили. Вiримо ми в реальнiсть iснування чорта, що його запхав в мiшок ковалевi великий малорос, i в веселого коротуна, якого навчила лiтати тендiтна скандинавська добра чарiвниця слова, i в вiрогiднiсть вiдокремлення посмiшки вiд чеширського кота. Та генiальнiсть митця спонука╓ прийняти за правду i подi§ ще неймовiрнiшi. Кожен, хто вмi╓ читати, зна╓ напевно, що не даремно б"╓ться з пiдступними велетнями за душi невдячних людей благородний iспанський iдальго, що син фламандського вугляра, в чи╓му серцi клекотiв попiл закатованого батька, заприсягнувся всiляко мститися загарбникам рiдного краю, а не став запопадливо перед ними плазувати, що шляхетний росiйський офiцер в одну мить вирiшив перекреслити власну кар"╓ру, тiльки-но побачивши процедуру покарання солдата шпiцрутенами, а дво╓ американських расистiв з рiзним кольором шкiри, перебуваючи скутими одним ланцюгом, стали невдовзi сприймати одне одного як рiвню собi, а не вважати другорядною iстотою.

Талант тако§ потужностi нада╓ться силами, неосяжними для людського розуму, можливо, однiй людинi на мiльйон, i, маючи бодай частину такого лiтературного дару, я неодмiнно написав би про людей красивих, мужнiх i чесних, про §хн╓ щасливе насичене життя i неймовiрнi подвиги та пригоди. Проте - нiде правди дiти - тягатися iз тими авторами, що §х свiт вважа╓ в галузi письменництва авторитетами неоспiрними, я не в змозi, iншi ж суперники менi не цiкавi. Але, тривалий час дослiджуючи життя невiдомо§ свiтовi терри, одну особливiсть я в собi таки вiдкрив: це талант спостерiгача. Таким талантом вихвалятися навряд чи годиться, бо ма╓ його чи не кожна адекватна людина. Проте через власнi лiнощi або боягузтво бiльшiсть людей вважають за краще бачити навколо себе тiльки те, що §м бачити при╓мно, i власноруч насувають собi на носа окуляри або рожевi, або довiряючи добiр кольору iдеологiчному проводу мило§ серцю полiтично§ сили. Я ж намагався описати все, що побачив на власнi очi, чи то на власнi вуха почув, не зважаючи на чиюсь компетентну думку або вимоги естетiв вiд суспiльствознавчих наук, не вигадуючи нiчогiсiнько на догоду будь кому. Та й не спроможний розум пересiчно§ мого рiвня людини вигадати кра§ну, громадяни яко§ самi бажають залишатися рабами, коли не треба заради волi анi воювати, анi знiмати з себе останньо§ сорочки, а всього лише платити за спожите самим собою, де люди нiзащо не подарують сусiдовi добробуту, проте легко пробачають колонiзаторам геноцид сво╓§ нацi§, де вище керiвництво вваж╓ за честь припасти вустами до iмперського чобота, де поспiльство не терпiтиме анi над собою, анi поруч людини порядно§, проте за будь-яким шахра╓м, який пообiця╓ надати незароблене пiде, неначе зграя щурiв за чоловiком iз дудкою, де люди молодi, вбачаючи на прикладi власних батькiв, що нагорода за труд не ╓ адекватною, оскiльки на старiсть менше прожиткового мiнiмуму все одно не заплатять, а те, що бiльше, все одно вiдберуть, попри все продовжують заповзято працювати на систему, де стадiони, готелi й аеропорти задля втiхи паничiв будуються державним коштом, на операцiю ж хворiй дитинi батьки повиннi грошi канючити, схиляючись до землi перед заможниками. Я нiзащо не спромiгся б все це вигадати, просто, мандруючи далекими свiтами, бачив таку кра§ну на власнi очi. Я бачив домовласникiв, якi, розумiючи, що комiрне може бути дешевим тiльки за рахунок зниження якостi послуг, себто повiльно§ руйнацi§ власно§ оселi, тим не менш iз впертiстю наркомана, що кожною наступною дозою кра╓ власну печiнку i позбавля╓ себе залишкiв розуму, продовжують довiряти тим, хто пропону╓ дешеву рибку в галузi комунального господарства. Я розмовляв з людьми порядними i чесними, котрi не тiльки схиляються перед тим зухвалим спритником, що вiн, отримуючи як зарплатню тисячу, витрача╓ щомiсяця десять, не забуваючи брати у держави подаяння на бiднiсть, а ще й ставлять такого покидька власним дiтям за приклад. Я бачив людей, якi швидше спiвчуватимуть нарцисованому полiтику, який, вчиняючи публiчний самострiл iз залiзною гарантi╓ю порятунку, намага╓ться на вiдсоток пiдтягнути рейтинг сво╓§ полiтично§ сили, анiж рiдним чи близьким, що, можливо, мають хворi набагато серйознiшi, але не бажають витрачати грошi та час на бiганину за медичними довiдками. Я спiлкувався з молодиками, якi геро§чнiшою звитягою вважають воювати за чужу кра§ну, поневолюючи далекi народи, анiж розбудовувати власну, роблячи вiльним народ свiй. Я чув розсуди про життя тих людей, якi самих себе мають за гiдних i достойних всiляких прав, тому без докорiв сумлiння випорожнюються сво§ми псами посеред вулицi, людей же, яким поталанило в життi менше, вважають нiяких прав не вартими, i тому збiльшення заробiтно§ платнi двiрниковi, кторий §хнiй послiд змушений пiдгрiбати, називають порушенням сво§х конституцiйних прав i злочином проти людяностi i себе особисто.

Маючи талант лiтературний, я вважав би неетичним вигадувати кра§ну iстот ницих, якi не в змозi зрозумiти, що ницiсть §хня виника╓ тi╓§ само§ митi, коли вони усвiдомлюють сво╓ право кривдити слабшого. Описуючи ж виключно тих, кого стрiв на житт╓вому шляху, я нiяким чином не кривджу ту спiльноту, про житт╓вий уклад яко§ багато дiзнався, перебуваючи тривалий час всерединi не§.

Ще одна обставина повинна переконати саме недовiрливого читача в мо§й правдивостi - це його ж до мене недовiра. Перебуваючи серед людей, спосiб життя яких дуже рiзниться з нашим, я не тiльки ставив за мету дiзнатися бiльше про них самих, ще я намагався розповiдати §м про свою кра§ну, i всi вони менi також не вiрили. Тамтешнi чиновники просто не спроможнi були зрозумiти, як це можливо - бути при посадi i не мати власного бiзнесу, а люд бiзнесовий запевняв, що якби не посадовi повноваження, не спромiгся б так вдало вести дiла. Крисуванцi не уявляли, яким чином наявнiсть судимостi, чи то пак просто зв"язок з кримiнальним свiтом може завадити успiшнiй кар"╓рi ефективного управлiнця, зятьки та фрайдiвки були впевненi, що неможливо сутт╓во пiдвищити свiй соцiальний статус iнакше, як входячи до родини впливового високодостойника, або маючи з ним статевий зв"язок. Мало не вбили мене мiсцевi гепарi, коли я розповiв, що чоловiки мо╓§ кра§ни нiколи не хизувалися б участю в колонiальних вiйнах, навiть якби лиха доля загнала §х до лав збройних сил яко§сь агресивно§ iмперi§, бо вiдбирати волю у будь-якого народу на втiху метрополi§ - то ╓ талан ницих холу§в. З усiх тамтешнiх мешканцiв уважно слухали i, здавалося б, погоджувались зi мною хiба що струльдбурги, яким я доводив, що в мо§й кра§нi старi люди нiколи не за§датимуть молодий вiк, купуючись на дрiбненькi подачки, а §хнiй внесок в майбутн╓ кра§ни вже зроблений - це виховання власних дiтей та онукiв так, щоб тi не обирали для себе життя, за яке §м буде соромно. Та мали охоту спiлкуватися зi мною переважно тi з безсмертних, якi впали в дитинство i залюбки слухають всякого, хто зверта╓ на них увагу, вiдтак я не впевнений, що на ранок наступного дня вони взагалi згадали б, хто я ╓ такий i про що §м був розповiдав.

Але та недовiра помешканцiв занедбаного долею острова до мо§х слiв не означа╓, що мо╓§ кра§ни не iсну╓. Вона так само реальна, як повага людини i громадянина до самого себе. Щоб отримати в цiй кра§нi належнi права, не потрiбнi анi шматок зелено§ картонки, анi велика кiлькiсть папiрцiв того ж кольору. Проте багатьом людям дуже важко туди потрапити, а ще важче там утриматись. ╢дина умова, за якою людина набува╓ §§ громадянства - свобода, але не та ница свобода гнобити i тусати безсилiшого за себе, хай навiть руками держави, до яко§ повсякчас закликають клоуноподiбнi народнi обранцi i найманi ними непродажнi i майданники, а свобода обирати свiй шлях самому i самому ж за власне рiшення вiдповiдати - а такий вибiр майже завжди несе в собi бiльше обов"язкiв, нiж зискiв. Перебратися ж на зубожiлий острiв напрочуд легко як кожному окремому iндивiдовi, так i цiлому народу. Так легко бува╓ людинi iз алкогольною залежнiстю пiсля десятирiчного утримання перехилити гранчак горiлки, або високосановному урядовцю прийняти полiтичне рiшення про недофiнансування будiвництва дитячо§ лiкарнi з автоматичним переспрямуванням грошових потокiв на купiвлю голосiв електорального бидла. В обох випадках той, хто зухвало вважа╓ себе суб"╓ктом, почуватиметься деякий час дуже комфортно i здобуде дешеву популярнiсть серед дешевих же людцiв, але треба чiтко усвiдомлювати, що кожен крок на шляху до острова може бути останнiм. Вороття звiдти нема╓ анi для народiв, анi для особистостей - в цьому i поляга╓ головна та╓мниця загадково§ терри. Проте тубiльцi таким станом речей не дуже переймаються: вищi iстоти завжди отримують те, до чого прагнуть, навiть якщо шлях до заповiтного призу повинен пройти по трупах власних спiввiтчизникiв, мiсцева ж погань ма╓ в сво╓му арсеналi останнiй аргумент - надiю. Кожна ница iстота сподiва╓ться отримати сво╓ право, вiднайшовши поряд iз собою слабшого за себе, або переклавши тягар таких пошукiв на державнi iнституцi§. Отже кожний пересiчний острiв"янин плека╓ надiю: що пiд час наступного голодомору особисто вiн жертиме тiстечка в палацi, а не лободу в канавi; що не його сина, а сусiдського - теж веселуна i красеня, теж гордiсть родини привезуть iз чергово§ колонiально§ вiйни в оцинкованому ящику; що не його близьких та рiдних спiтка╓ страшна хвороба, профiлактику i сво╓часне виявлення перших стадiй яко§ не фiнансують через надмiрну роздачу рабських вольностей багатим i здоровим. Надiя - чудове почуття навiть для свобiдно§ людини, а для раба це бува не ╓дине, що може якось ницу iстоту втiшити.

Мушу наголосити, що письменники i поети, якi беззаперечно ╓ талановитiшими за мене, вже багато разiв описували вiдкритий мо§м славним попередником i дослiджений мною острiв у творах рiзних жанрiв - вiд казок до науково§ фантастики. Вони просто не могли знати його справжньо§ назви i точного мiсця розташування, але силою власного таланту вiдтворили те, що менi стало снаги лише занотувати. Проте я не вiдчуваю заздрощiв до цих генi§в, оскiльки не звик побиватися за тим, чого менi мати не судилося. Швидше вони мають заздрити менi, бо я спромiгся побачити наочне втiлення описаного ними феномену людсько§ природи. Але цi славетнi митцi описували також i мою кра§ну - теж кожен на свiй лад, але в будь-якому випадку то була кра§на свободних, i тим самим сильних людей. Держава ця, на жаль, не дуже залюднена, але я напевно знаю, що саме там мешка╓ невеличка i багатьма проклята група впливу, що не приведе до влади власноруч режим нелюдський, яке б янгольське сумирне личко не налiпив йому полiтико-пластичний хiрург-чарiвник. Народ мо╓§ кра§ни не потребу╓ над собою провiдникiв чи фюрерiв будь-яко§ статi. Кра§ною мо╓ю в рiзнi часи керували рiзнi достойники, але всi вони мали сво§ переконання, якi нiколи не узгоджували з ницими бажаннями натовпу. Нiколи не вела i не поведе мiй нарiд людина, що сподiва╓ться купити його наданням незароблених грошей або вольностей, якi насправдi лише пiдсилюють рабську залежнiсть. Народ мiй неоспiрно iсну╓, реальною ╓ i його кра§на, навiть якщо тепер не §§ час. Вона не може не вiдбутися, можливо не так скоро, але обов"язково тут. Якщо ж мо§ спiввiтчизники вiрять в реальнiсть сво╓§ кра§ни, то не може викликати сумнiвiв i iснування тi╓§ далеко§ занедбано§ богом територi§. Вона iсну╓ так само, як зухвала самозакоханiсть жалюгiдних нiкчем, здатних побивати лише людей, наперед слабших за себе, та ще намагаючись зробити це чужими руками, щоб пишатися тим, що сво§ лишаються не замараними. Та залюднена мiсцевiсть, на превеликий жаль, iснувала завжди, i натепер продовжу╓ заповзято животiти, вiднайшовши сво╓ iсторичне та географiчне мiсце на задвiрку планети - саме там, де §й, на мою думку, слiд залишатися довiку.