# Сказання про Велунда

Мудрий Семунд

П╕сня, що зачина╓ корпус еддичних текст╕в про геро╖в. Утворилася внасл╕док по╓днання двох окремих сюжетно-м╕фолог╕чних мотив╕в. Треш ╕ гуро - в комплект╕.

Сказання про Велунда


Про Велунда


Н╕дудом звали конунга у Св╕тьод╕. В╕н мав двох син╕в ╕ дочку. ╥ï звали Бьодв╕льд.

Було тро╓ брат╕в, син╕в конунга Ф╕н╕в. Одного звали Слагф╕д, ╕ншого Ег╕ль, третього - Велунд. Вони ходили на лижах ╕ полювали зв╕рину. Вони прибули до Вовчоï долини ╕ звели там соб╕ житло. Там ╓ озеро, що зветься Вовчим Ставом. Якось рано вранц╕ побачили вони на берез╕ озера трьох ж╕нок, що пряли льон. Поруч лежало ïхн╓ лебедине вбрання. То були вальк╕р'ï. Дв╕ з них були дочками Хлодвера конунга: Хладгуд Б╕ла Либ╕дь ╕ Гервьор Премудра, а третя - Ельрун, дочка Кьяра з Валланду. Тро╓ брат╕в узяли ïх ╕з собою додому. Ег╕ль оженився на Ельрун, Слагф╕д на Б╕л╕й Либ╕д╕, а Велунд - на Премудр╕й. Так вони жили с╕м зим. А тод╕ вальк╕р'ï в╕длет╕ли геть ╕ вирушили на в╕йну, ╕ вже не повернулися. Тод╕ Ег╕ль помчав на лижах за Ельрун, Слагф╕д вирушив за Хладгуд, а Велунд н╕куди не п╕шов ╕ лишився у Вовч╕й долин╕. В╕н був найвправн╕шим з людей, в╕домих з давн╕х переказ╕в. Н╕дуд конунг звел╕в його схопити, як тут про це сказано:


Про Велунда ╕ Н╕дуда


1

Д╕ви лет╕ли

з п╕вдня над Мюркв╕дом,

юнки премудр╕

дол╕ шукали;

на берез╕ ставу

с╕ли спочити,

д╕ви п╕вденн╕,

льон стали прясти.


2

Перша обрала

Ег╕ля мужем,

д╕ва прекрасна,

сяйна руками;

╕нша - то Сванхв╕т

у шатах пташиних,

третя сестра

руки закинула

на плеч╕ Велунда.


3

Гарно жилося

з ними с╕м зим,

а восьма настала,

зробилось ïм тоскно,

а на дев'яту

скорилися поклику;

рушили д╕ви

над л╕сом похмурим,

юнки премудр╕,

дол╕ шукати.


4

Вернулися з лов╕в

стр╕льц╕ гострозор╕,

[Велунд, що рушив

шляхом далеким],

Слагф╕д ╕ Ег╕ль,

в зали порожн╕,

зсередини й ззовн╕ -

всюди шукали;

рушив на сх╕д

Ег╕ль за Ельрун,

Слагф╕д - на п╕вдень

за Б╕лою Либ╕ддю,


5

Велунд зостався

один в Ульфдал╕р╕,

в злато червоне

вправляв самоцв╕ти,

ладив прегарн╕

персн╕ й прикраси;

так в╕н чекав

св╕тлу свою,

гадав, чи повернеться

ж╕нка до нього.


6

Прознав тод╕ Н╕дуд,

Ньяр╕в господар,

що Велунд один

сидить в Ульфдал╕р╕;

послав уноч╕

воïв у бронях,

щити ïх блищали

п╕д м╕сяцем щербним.


7

До хати д╕стались,

спинились при вход╕,

потому зайшли

до довгоï зали;

бачать - на лику

персн╕ висять,

ц╕лих с╕м сотень

мав ïх той воïн.


8

Стали зн╕мати

╕ в╕шать ïх знову,

лиш один перстень

назад не вернули.

З лов╕в прийшов

стр╕лець гострозорий,

Велунд, що рушив

шляхом далеким.


9

П╕шов в╕н засмажити

м'яса ведмежого,

гор╕ла, мов хмиз,

ялина суха,

висушив в╕тер

Велунду дрова.


10

На шкур╕ ведмеж╕й

в╕н персн╕ л╕чив,

альв╕в сп╕вець,

одного не знайшов;

гадав, що взяла його

Хлодвера дочка,

юнка премудра

до нього вернулась.


11

Довго сид╕в так,

тод╕ в╕н заснув,

а пробудився вже

вол╕ позбавлений;

руки побачив

зв'язан╕ м╕цно,

путами ноги

над╕йно стриножен╕.


Велунд мовив:


12

"Що то за вепри

сюди прибули,

ликом м╕цним

мене пов'язали?"


13

Спитав тод╕ Н╕дуд,

Ньяр╕в господар:

"Зв╕дки ти, Велунде,

альве премудрий,

злато д╕став

у Вовч╕й долин╕?"


Велунд мовив:


14

"Злата нема,

гамузу Гран╕,

далеко, гадаю,

пагорби Райну;

згадую, б╕льше

мали майна,

як родич╕ разом

жили щасливо.


15

Хладгуд ╕ Гервьор,

Хлодвера доньки,

Ельрун була

дочкою Кьяра".


16

[Стала назовн╕

Н╕дуда ж╕нка],

пройшлася вона

довгою залою,

стала ╕ мовила

голосом тихим:

"Не посм╕хнеться

мешканець хащ╕".


Н╕дуд конунг дав своïй дочц╕ Бьодв╕льд золотого персня, якого зняв з ликовоï мотузки у Велунда, соб╕ ж узяв меча, що ним волод╕в Велунд. Ж╕нка велителя [Н╕дуда] мовила:


17

"Оч╕ пожадн╕ його

блищать, мов у зм╕я,

зуби скрегочуть,

бо взяв ти меча,

╕ персня дав Бьодв╕льд;

п╕др╕жте йому

м╕цн╕ сухожилки,

хай в╕н сидить

на Севарстод╕".


Так ╕ вчинили: п╕др╕зали йому сухожилки п╕д кол╕нами ╕ в╕двезли до ╓дного остр╕вця, розташованого неподал╕к в╕д земл╕ й названого Севарстод. Там в╕н ладив для конунга р╕зн╕ прикраси. Жодна людина не мала його там нав╕дувати, кр╕м одного лиш конунга.


Велунд мовив:


18

"Ся╓ у Н╕дуда

меч на пояс╕,

його я гострив

управно, як м╕г,

загартував

добре, як вм╕в;

м╕й сяючий меч

далеко знесли,

не бачу його

у Велунда кузн╕.


19

Тепер носить Бьодв╕льд

перстень червоний

мо╓ï дружини, -

не д╕ждуся розплати!"


20

Не в╕дав спочинку,

молотом стукав,

витв╕р отримав

гарний для Н╕дуда.

Два юнака

морем прибули,

Н╕дуда д╕ти,

на Севарстод.


21

До скрин╕ наблизились,

просили ключа,

скарби подивитись -

чекало ïх лихо;

майна там багато

знайшли юнаки,

червоного золота

й р╕зних прикрас.


Велунд мовив:


22

"Приходьте ви дво╓,

приходьте назавтра;

вам я дозволю

злато це взяти;

та знати не мають

д╕вки чи прислуга,

жодна людина,

що тут ви знайшли".


23

Сказав незабаром

╕ншому хлопець,

брат мовив брату:

"Ход╕м, глянем персн╕!"

До скрин╕ наблизились,

просили ключа,

скарби подивитись -

чекало ïх лихо.


24

Голови стяв в╕н

конунга д╕тям,

п╕д горна поклав

ноги брат╕в,

чарки зробив

з ïхн╕х гол╕в,

ср╕блом оздобив,

Н╕дуду послав ïх.


25

Оч╕ брат╕в

яхонтосяйн╕

мудр╕й послав

Н╕дуда ж╕нц╕,

зуби братам

вирвав обом,

пряжки зробив з них

Бьодв╕льд на груди.


26

Тод╕ взяла Бьодв╕льд

браслет - хизуватись,

. . .

[знесла його Велунду],

щоб злагодив злам:

"Н╕хто не поможе

мен╕, окр╕м тебе".


Велунд мовив:


27

"Так я залагоджу

злама на злат╕,

аж батько тв╕й

подяку╓ вельми,

й мат╕р твоя

задоволена буде,

та й ти сама

матимеш вт╕ху".


28

П╕дн╕с в╕н ïй хмелю,

бо хитр╕сть замислив,

а Бьодв╕льд на лавц╕

мирно заснула.

"Нин╕ в╕дплату

стягнув за образи,

лиш за найтяжчу

ще не помстився".


29

"Вол╕ю я, - мовив

Велунд, - щоб крила

мене донесли

до Н╕дуда воïв".

Велунд з╕ см╕хом

злет╕в у пов╕тря,

плакала Бьодв╕льд,

остр╕в полишила,

журна за коханим

й перед батьковим гн╕вом.


30

Зовн╕ стояла

Н╕дуда ж╕нка,

мудра пройшлася

довгою залою, -

а Велунд прис╕в

на тина спочити:

"П╕дв╕вся ти, Н╕дуде,

Ньяр╕в господарю?"


Н╕дуд мовив:


31

"Давно я п╕дв╕вся,

щастя позбавлений,

спок╕й утратив:

сини моï мертв╕;

холод принесла

порада п╕дступна,

нин╕ вол╕ю

до Велунда мовити.


32

Скажи мен╕, Велунде,

альве премудрий,

як ти згубив

д╕тей моïх юних?"


Велунд мовив:


33

"Клятву ти спершу

мен╕ ма╓ш дати,

з ус╕х найм╕цн╕шу,

бортом човна

╕ кра╓м щита,

спиною коня

╕ лезом меча,

що ти не убив

Велунда ж╕нку,

дружину мою

не ти погубив,

бо ╕ншу мою

дружину ти зна╓ш,

дитя народить вона

в чертогах твоïх.


34

Ходи ти до кузн╕,

яку будував ти,

там шк╕ру знайдеш,

просякнуту кров'ю;

голови стяв я

д╕ткам твоïм,

п╕д горна поклав

ноги брат╕в.


35

Чарки зробив

з ïхн╕х гол╕в,

ср╕блом оздобив,

Н╕дуду послав ïх;

оч╕ брат╕в

яхонтосяйн╕

мудр╕й послав

Н╕дуда ж╕нц╕,


36

зуби братам

вирвав обом,

пряжки зробив з них

Бьодв╕льд на груди;

Бьодв╕льд тепер

ходить ваг╕тна,

ваша дочка,

створена вами".


Н╕дуд мовив:


37

"Сл╕в би не м╕г ти

мовити г╕рших,

Велунда волею

вражений нин╕;

й вищий з муж╕в

тебе не д╕стане,

не долетить

до тебе й стр╕ла,

ти ж бо возн╕сся

в небо високе".


38

Велунд з╕ см╕хом

злет╕в у пов╕тря,

Н╕дуд безрад╕сний

с╕в самотою.


Н╕дуд мовив:


39

"Такраде, встань,

раб м╕й найкращий,

Бьодв╕льд поклич,

дочку св╕тлооку,

красуня хай прийде

до батька на раду.


40

Правду, о Бьодв╕льд,

пов╕дай мен╕:

чи з Велундом ти

на остров╕ спала?"


Бьодв╕льд мовила:


41

"Н╕дуде, правду

сказали тоб╕:

Велунд на остров╕

звабив мене,

тоï години

краще б не знала!

Я поступилася

хитрощам друга,

я поступилася

друга насильству".


Прим╕тки ╕ коментар╕


"Сказання про Велунда" ("Völundarkviða") займа╓ пром╕жне м╕сце м╕ж двома великими текстовими корпусами "Старшоï Едди": п╕снями про бог╕в ╕ п╕снями про героïв, як╕ й зачина╓. З текстами суто м╕фолог╕чноï тематики цей тв╕р по╓дну╓ низка фабулярних паралелей казкового характеру, певн╕ фантастичн╕ елементи: наречен╕-вальк╕р'ï, "ельф╕йськ╕" конотац╕ï Велунда, його здатн╕сть л╕тати. Водночас тв╕р апелю╓ до героïчноï та ╕сторичноï (чи кваз╕╕сторичноï) традиц╕ï: Велунд ╕ його брати назван╕ синами конунга ф╕н╕в, а Н╕дуд править у Св╕тьод╕ (себто в Швец╕ï), хоча жодних ╕сторичних в╕домостей ан╕ про нього, ан╕ про народ ньяр╕в, яким в╕н керу╓, нараз╕ не знайдено. Також у строф╕ 14 подибу╓мо посилання на вольсунго-н╕белунг╕вську м╕фологему.

Структура твору м╕стить дв╕ наочн╕ фабули: казково-м╕ф╕чний сюжет про шлюб ╕з фантастичними ╕стотами (д╕вами-птахами, вальк╕р'ями) та ╕стор╕я ув'язнення ╕ помста Велунда. Коли рими до першоï фабули з легк╕стю в╕днаходимо у св╕тов╕й м╕фолог╕чн╕й скарбниц╕, то другий сюжет ╓ ориг╕нальним нордичним твором. Отже, Велунд - мисливець, воïн ╕ майстерний коваль - ста╓ бранцем Н╕дуда, якого п╕дозрю╓ в убивств╕ сво╓ï дружини. Щоби помститися, в╕н створю╓ зал╕зн╕ перетинчаст╕ крила (fitjum, власне "перетинки"), тод╕ заманю╓ син╕в короля, вбива╓ ïх, тод╕ зваблю╓ дочку короля Бьодв╕льд, а пот╕м на крилах полиша╓ м╕сце ув'язнення, д╕ста╓ться до господи Н╕дуда й збитку╓ться з нього. Цей персонаж (важко сказати, чи й сюжет загалом) знаний не лише скандинавськ╕й традиц╕ï, а й англосаксонськ╕й: так, у "Беовульф╕" головний герой просить: "Над╕йшли, як загину, // Г╕╜елаков╕ // обладунок найкращий (...) Гретеля спадщину, // Велунда витв╕р" (строфа 450-455, пер. Олени О'Лур).

Викликають низку питань м╕фопоетичн╕ характеристики Велунда. По-перше, чим обумовлена його здатн╕сть л╕тати? Чи просто викуван╕ крила, а чи ще й перстень, якого Н╕дуд забрав у хат╕ Велунда (строфа 8) ╕ згодом в╕ддав дочц╕ й якого та принесла ковалев╕, щоб той полагодив на ньому злам? Чи цей перстеник ма╓ символ╕чну шлюбну семантику: адже в╕н належав Гервьор Премудр╕й, ж╕нц╕ Велунда, тому, в╕ддавши його своïй дочц╕, король тим самим ритуально зробив ïï дружиною Велунда? З ц╕╓ï точки зору Велунд реал╕зу╓ сво╓ право на Бьодв╕льд як на законну дружину, хоча ╕ в антисоц╕альний спос╕б.

Ну, з вовками жити...

По-друге, в популярн╕й л╕тератур╕ нер╕дко зустр╕ча╓ться теза про приналежн╕сть Велунда до племен╕ альв╕в. Що да╓ п╕дстави для такого припущення? У строф╕ 10 героя названо "альв╕в сп╕вець" (alfa ljóði), що ще перекладають як "альв╕в володар". У строфах 13 ╕ 32 Н╕дуд кличе його "альвом всемудрим" (vísi alfa). Не зовс╕м ясно, чи йдеться про "етн╕чну приналежн╕сть", чи це просто поетичний прийом, метафора, покликана п╕дкреслити знання ╕ вправн╕сть Велунда. Також варто згадати, що нордична м╕фолог╕я зна╓ два племен╕ альв╕в: б╕лих (у "Старш╕й Едд╕" майже не згадуються, знан╕ переважно з твор╕в Снорр╕ Стурлусона й п╕зн╕шоï фольклорноï традиц╕ï, британськ╕ ельфи) ╕ чорних (гном╕в, кобольд╕в, карлик╕в, дверг╕в). Останн╕ в╕дом╕ великою вправн╕стю в р╕зних ремеслах, у тому числ╕ й у ковальств╕. Враховуючи ковальську майстерн╕сть Велунда, можна припустити, що йдеться про його спор╕днен╕сть - генетичну чи культурну, тут не варту╓, - саме з чорними альвами. В╕дтак, ельф╕йськ╕ вушка тут не стирчать, хе-хе.

Лебедин╕ шати сестер ╓ м╕фопоетичним маркером ïхньоï божественноï природи, актуал╕зованоï в нордичн╕й традиц╕ï в образ╕ вальк╕р╕й, що ма╓ паралел╕ ╕ в ╕нших м╕фолог╕ях.

Важко сказати напевно, дочками яких саме п╕вденних корол╕в були згадан╕ на початку вальк╕р'ï. Так, Хлодвера можна дуже обережно ототожнити з Хлодв╕гом, королем з Меров╕нг╕в, що охрестив народ франк╕в. Кьяр же з Валланду, радше за все, ╓ узагальненим образом римських ╕мператор╕в (його ╕м'я виводиться ╕з лат. Ceasar - "кесар", "цар"). Можливо, це в╕дсилка до Карла Великого, що носив титул ╕мператора Зах╕дноï Римськоï ╕мпер╕ï. Може, й н╕.


Хладгуд Б╕ла Либ╕дь (Hlaðguðr Svanhvít) - скор╕ше Лебединоб╕ла, та сенс цього тропу, гадаю, ц╕лком прозорий.


1. Мюркв╕д (Myrkvið) - досл. "Л╕с мороку" десь на п╕вдн╕, що в╕дмежову╓ св╕ти людей та бог╕в од зловорожого зовн╕шнього простору. Можливий натяк на колись неозор╕ л╕си Центральноï ╢вропи, що в╕докремлювали германц╕в в╕д римського св╕ту й гун╕в.


2. Сванхв╕т - Хладгуд Б╕ла Либ╕дь.


5. Ульфдал╕р (Úlfdalir) - Вовча долина.


12. ...вепри (jöfrar) - сталий у нордичн╕й традиц╕ï еп╕тет на позначення воïна.


14. Злата нема, // гамузу Гран╕, // далеко, гадаю, // пагорби Райну - посилання на вольсунг╕всько-н╕белунг╕вський сюжет, один ╕з центральних у нордичн╕й традиц╕ï. Гран╕ - ╕м'я коня С╕гурда, який заволод╕в скарбом дракона Фафн╕ра, в╕дтак гамуз (точн╕ше, вантаж) Гран╕ - золото, скарби (поширений кенн╕нг на позначення золота). Вважалося, що проклят╕ скарби Фафн╕ра схован╕ чи на дн╕ Райну, чи на пагорбах понад р╕кою - справд╕, далеченько в╕д Швец╕ï.


26. Сенс цього рядку поляга╓ в тому, що Бьодв╕льд мала нам╕р похвалитися перстеником перед подружками, але на ньому виявилася тр╕щина, тож вона п╕шла до Велунда, щоб в╕н полагодив прикрасу.