# "якби ви знали, паничi..."

Тарас Григоривич Шевченко

Спроба друга

Якби ви знали, паничi,

Як люди плачуть живучи,

То ви б елегiй не творили

Та марне Бога б не хвалили,

На нашi сльози смiючись.

За що, не знаю, називають

Хатину в га╖ тихим ра╓м.

Я в хатi мучився колись,

Мо╖ там сльози пролились,

Найпершi сльози; я не знаю,

Чи ╓ у Бога люте зло!

Що б у тiй хатi не жило?

А хату ра╓м називають!


Не називаю ╖╖ ра╓м,

Тi╖ хатиночки у га╖

Над чистим ставом край села.

Мене там мати повила

I, повиваючи, спiвала,

Свою нудьгу переливала

В свою дитину... В тiм гаю,

У тiй хатинi, у раю,

Я бачив пекло... Там неволя,

Робота тяжкая, нiколи

I помолитись не дають.

Там матiр добрую мою,

Ще молодую, у могилу

Нужда та праця положила.

Там батько, плачучи з дiтьми

(А ми малi були i голi),

Не витерп╕в лихо╖ долi,

Умер на панщинi!.. А ми

Розлiзлися межи людьми,

Мов мишенята. Я до школи -

Носити воду школярам.

Брати на панщину ходили,

Поки лоби ╖м поголили!

А сестри! сестри! Горе вам,

Мо╖ голубки молодi╖,

Для кого в св╕т╕ живете?

Ви в наймах виросли чужi╖,

У наймах коси побiлiють,

У наймах, сестри, й умрете!


Менi аж страшно, як згадаю

Оту хатину край села!

Такi╖, Боже наш, дiла

Ми творимо у наш╕м ра╖

На праведнiй Тво╖й землi!

Ми в ра╖ пекло розвели,

А в Тебе другого блага╓м,

З братами тихо живемо,

Лани братами оремо

I ╖х сльозами полива╓м.

А може, й те ще... Нi, не знаю,

А так зда╓ться... сам ╓си...

(Бо без Тво╓╖, Боже, волi

Ми б не нудились в ра╖ голi).

А може, й Сам на небесi

Смi╓шся, батечку, над нами

Та, може, радишся з панами,

Як править миром! Бо дивись,

Он гай зелений похиливсь,

А он з-за гаю вигляда╓

Ставок, неначе полотно,

А верби геть понад ставом

Тихесенько собi купають

Зеленi вiти... Правда, рай?

А подивися та спитай!

Що там твориться, у тiм ра╖!

Звичайне, радость та хвала!

Тобi, ╓диному, святому,

За дивнi╖ Тво╖ дiла?

Отим-бо й ба! Хвали нiкому,

А кров, та сльози, та хула,

Хула всьому! Нi, нi, нiчого

Нема святого на землi...

Менi зда╓ться, що й самого

Тебе вже люди прокляли!