# Размышления

Ян Укович

Роздуми


Думи мо§, думи мо§

Лихо мен╕ з вами

Нащо стали на папер╕

Сумними рядками...


Ще не вмерли в Укра§н╕ н╕ Кравчук н╕ Кучма,

Ще сто§ть Верховна Рада як велика чучма,

Згинуть наш╕ збереж╕ння, як роса на сонц╕,

А вс╕ наш╕ президенти начебто в сторонц╕....


Дупи й рила в╕д΄§дають за грош╕ народу...

Чи покажем, що ми, браття, козацького роду?


Ще не вмерла! Не д╕ждетесь! Сам╕ поздихайте!

А ви браття думайте кого обирайте?

В р╕дн╕м кра§ жид на жиду.. вкрали р╕дну мову....

Як же тяжко воювати буде §§ знову.


Дупи й рила розкормили на людському гор╕...

Нам тепер т╕льки в ╢вропу...- там шукати дол╕


Чорне море загориться ╕ Дн╕про здригнеться -

Наш╕ сльози, §хн╕ справи, - ой як §м гикнеться!

За Карпати в╕доб΄╓ться, згомонить степами

Укра§но, покажи §м.... по морд╕ ц╕пами!


Душ╕ й т╕ла §х покинем на криву дорогу

╤ покажемо §м пальця, - хай ╕дуть ╕з богом!

Коли ж згинуть вор╕женьки, як роса на сонц╕

От тод╕ то запану╓м у сво§й сторонц╕.