# Camera obscura

Марина Чиянова

Вмикаючи камеру в╕деоспостереження,

Роблячи кроки дивн╕ й та╓мн╕,

Впроваджуючи неприродн╕ обмеження,

Чи стали Ви комусь при╓мним?


Н╕бито лояльн╕сть - ц╕нн╕сть номер один, але,

Була б я трохи слабк╕шою,

Мен╕ б, певно, стало зле.

Люди маскують страх та жад╕бн╕сть

П╕д силу й далекоглядн╕сть

╤, не рахуючись з втратами,

Шукають листи непарадн╕,

Нетривк╕ рухи, голос, у якому втома.


Чи в╕рить мен╕ кра╖на,

В як╕й я н╕бито вдома?


Так, у нас недосконал╕ кодекси

╤ часто брудн╕ п╕д'╖зди,

Але навесн╕ розкв╕тають крокуси,

Р╕шуч╕сть втрачати п╕зно...


Що мен╕ той пол╕граф,

Що мен╕ к╕логери й ╕нш╕ загрози,

Якщо сьогодн╕ склався анклав

З в╕ри в майбутн╓ й легкого анаб╕озу?


П╕слязавтра, у майбутньому,

Де на кожному кроц╕ - ╕спит, випробування,

Чи будемо ми в сво╖х душах присутн╕ми,

Чи переможе см╕лив╕сть наш╕ вагання?