# Rymd Ussr Och Vampyrer

Олег Павлович Рыбаченко

I slutet av det tjugotredje århundradet, på den fjärde planeten av stjärnan Sirius, ligger pionjärlägret "Burevestnik". Sovjetunionen blev ett stjärnimperium och kommunismen byggdes in i det. Mänskligheten sprider sig över hela galaxen. Och ännu mer så är vampyrernas utseende i framtidens tekniskt avancerade läger oväntat. Bakom detta, som det visade sig, ligger en civilisation som konkurrerar med mänskligheten från en annan galax. Valerka, Leva, Slava och Marinka - pionjärer från Sovjetunionens galaktiska era, blir vampyrer och upplever oöverträffade, ljusa och spännande äventyr.

RYMD USSR OCH VAMPYRER

ANTECKNING

I slutet av det tjugotredje århundradet, på den fjärde planeten av stjärnan Sirius, ligger pionjärlägret "Burevestnik". Sovjetunionen blev ett stjärnimperium och kommunismen byggdes in i det. Mänskligheten sprider sig över hela galaxen. Och ännu mer så är vampyrernas utseende i framtidens tekniskt avancerade läger oväntat. Bakom detta, som det visade sig, ligger en civilisation som konkurrerar med mänskligheten från en annan galax. Valerka, Leva, Slava och Marinka - pionjärer från Sovjetunionens galaktiska era, blir vampyrer och upplever oöverträffade, ljusa och spännande äventyr.

PROLOG

Valerka Lagunov sprang över de orange palmerna och lila ormbunkar som täckte ytan av parken som ligger nära Burevestnik. Pojken flög som den legendariske Peter Pan. Han bar endast korta shorts, gnistrande av färgade stenar, och inga flygande anordningar var synliga. På pojkarnas nakna, muskulösa hals lyste en röd slips med rubiner. Han log med pärlande tänder gnistrande mot den enorma violetta stjärnan Sirius. Bålen på den unge leninisten var kantad med brickor av lättnad och mycket vackra muskler.

Det var väldigt varmt med jordiska mått mätt. Det finns en så kraftfull lokal sol här, som ger mycket mer värme, ultraviolett och annan strålning. Valerka var solbränd svart, men hans hår, tvärtom, var ljust, som övermoget vete, liksom hans ögonbryn.

Pojken flög, gjorde nu en slinga och cirkulerade nu nära träd som såg ut som en gitarr med flerfärgade strängar som sticker upp ur marken.

Sedan rusade han förbi en scharlakansröd blomma fläckig med gult. Denna köttätande representant för floran knäckte sina kronblad och nästan tog tag i pojkens kala, runda häl.

Pojken gjorde en näsa åt den människoätande blomman och kvittrade:

- Hjältar är på jakt! En främling har brutit sig in och kommer inte ikapp!

Leva dök upp i närheten. Han är också muskulös, solbränd i korta, glänsande shorts, men med kopparrött hår. En stilig pojke, men i slutet av det tjugotredje århundradet fanns det praktiskt taget inga fula människor kvar i mänskligheten. Leva rusade förbi en sköldpadda stor som en bra tank och ett diamantskal. Pojken kliade henne med sina bara sulor längs kanterna på den dyrbara beläggningen och sjöng:

- Du är ingen patetisk insekt, utan en sköldpadda i diamanter!

En scharlakansröd slips stod ut mot hennes chokladskinn. Bara den barfota pojkens klackar var rosa och handflatorna rosa, men han var nästan en papuan.

Han blinkade till Valerka och knäppte med fingrarna på sin vänstra hand. Ett hologram av en jättehybrid av lejon-råtta dök upp. Och ett öronbedövande vrål följde.

En flock lokala lila och gröna apor med fyra svansar vardera, samt en flock giraffhybrider med trollsländevingar, rusade, skrämda av ett sådant, om än ett virtuellt, monster.

Det blev ett skratt. En tjej i kort kjol och en tunn tygremsa på bröstet ropade:

- Var inte en mobbare, killar! Anti-pulsarisera terrorisera djur.

En tredje pojke med blått, lockigt hår dök upp.

Leende sa han:

- Allt kommer att bli kvasar , Marinka! Vi har bara kul!

Flickan klickade på tårna med sin bara, lilla, solbrända fot, men med en rosa sula. Ett hologram av ett stort, seglande slagskepp med många kanoner, med en besättning pojkar i randiga uniformer ombord, blinkade. De unga sjömännen log och deras stövlar glittrade av polish.

Kryssarens segel var dekorerade med magnifika mönster, som inkluderade blommor, berg och vackra flickor. Och sedan, verkligen, smattrande med sina dandy stövlar, prydda med sporrar översållade med diamanter, dök en magnifik flicka-kapten upp i en sned hatt med en fjäder täckt med juveler gnistrande som stjärnor. Hon tog av sig huvudbonaden och avslöjade håret med bladguldsfärg. Hon bugade sig för flickan och kurrade:

- Vad vill du, min prinsessa?

Slavka, så hette pojken med blått hår, skrattade och svarade:

- Prinsessa! Vet du att i Lenins land och den segerrika kommunismen, åtnjuter varje pojke med röd slips större ära och respekt än den mest ivrige tsaren och store kejsaren!

Marinka fnissade, hologrammet försvann genast och svarade, eller snarare sjöng:

Genom stormarna sken frihetens sol för oss,

Och den store Lenin upplyste vår väg...

Han uppfostrade folket till en rättvis sak,

Iljitj inspirerade utrymmet att ta universum!

. KAPITEL nr 1

Sovjetunionen kollapsade inte och föll inte isär. Tvärtom, kommunismen har vunnit över hela världen. Och Sovjetunionen fortsatte att expandera tills det blev den sista republiken på planeten Jorden. Efter vilken eran av en delad värld upphörde, och en period av stor skapelse och kosmisk expansion började.

Mänskligheten började utvecklas och blomstra. Krig, hungersnöd, epidemier försvann, medicinen blev nästan allsmäktig. Det var möjligt att förbättra människors genetik, och det mest fruktansvärda onda för mänskligheten - åldrandet - besegrades. Människor blev evigt unga och vackra. Materialproblem löstes också . Pengar försvann och alla kunde ta emot efter sina behov.

Människor bosatte sig i hela galaxen. Det finns dock många stjärnor och planeter. Tidigare oöverträffade energikällor upptäcktes. Thermoquark-fusion är två miljoner gånger starkare än termonukleär fusion, och thermopreon -fusion är fyra biljoner gånger starkare än fusionsprocessen av vätekärnor.

Datorteknik har utvecklats, Hypernet och virtuella ultramatris . Livet har blivit mycket bättre och roligare.

Kvinnor besparades till och med behovet av att föda och föda barn. Allt detta gjordes av speciella cybernetiska inkubatorer. Och som ett resultat blev alla människor, utan undantag, idealiskt vackra och med magnifika figurer. Och det finns nu flera gånger fler representanter för det rättvisa könet än starka representanter. Och hur underbar och magnifik världen har blivit, där de allra flesta är evigt unga och absolut vackra tjejer.

Och detta var redan ett riktigt paradis! Och representanterna för det starkare könet är precis som Apollo, även om individuella skillnader har bevarats. Raser och nationaliteter i det sovjetiska rymdriket blev mer och mer blandade, vilket gjorde människor ännu vackrare och perfekta.

Kommunismens paradis och, det verkade, alla betydande problem hade redan lösts.

När de utforskar rymden har människor ännu inte mött en enda mer eller mindre utvecklad civilisation i sin galax. Och det kan ha varit det bästa.

Eftersom jag inte behövde bråka med någon. Även om det fanns många planeter fulla av flora och fauna. Till exempel hade Sirius sju planeter som hade biologiskt liv. Sant, utan civilisation. Och de mest utvecklade djuren visade sig vara kentaurer från den femte planeten. Men de hade inte heller verktyg ännu och plockade bara upp pinnar och klubbor om de var tvungna att starta en showdown. Det är sant att kentaurerna hade intelligens på schimpansnivå och kunde tala mänskligt tal. Vad apor inte kan göra utan genetisk modifiering.

På den fjärde planeten, som var mycket varm, med en medeltemperatur på sextiofem grader Celsius, var livsformerna primitiva, även om vissa fåglar kunde läras tala. Både flora och fauna är rik. Här grundades pionjärläger och barn flög gärna hit.

Den tredje planeten var ännu varmare, men också rik på lokalt liv. Och de två första är för nära Sirius, allt vatten avdunstade på dem, och proteinformer kunde inte längre existera. Den femte planeten var kallare, men fortfarande varmare, än jorden på 1900-talet. Och den sjätte hade en medeltemperatur ett par grader lägre än på jorden, när klimatet på den ännu inte var reglerat.

Den sjunde planeten var något varmare än Mars, men den hade också liv, om än glesare. De återstående planeterna hade inte längre naturligt liv, förutom de enklaste bakterierna. Men det finns gott om mineraler och mycket mer.

Sirius är rik på planeter - så många som tolv, och det är fantastiskt . Andra stjärnor är inte så generösa med denna gåva. Dessutom, i mitten av galaxen, där det finns för många stjärnor, inträffar ständigt katastrofer och jordbävningar på planeterna på grund av rörelser av närmar sig och vikande stjärnor.

Det är sant att människor redan har försökt skapa planeter på konstgjord väg från stjärnpartiklar. Så det fanns inget hot om brist på beboeligt territorium.

Det fanns ett par civilisationer på utvecklingsnivån i det antika Egypten, och liknande människor, som bara skilde sig åt i formen på deras öron. De var som lodjur. Båda civilisationerna är mycket äldre än mänskliga, men har stannat i sin utveckling.

Och det som är intressant är att människor från den lokala översvämningen kunde leva upp till femhundra år och praktiskt taget inte åldrades, och männen odlade inte ens mustascher och skägg, och de förblev i utseende som tonåringar. Folket själva kallade dessa tomtar. Ja, de är väldigt vackra, släthyade, odlade, glada, lättsinniga och barnsliga. Typiska alver från sagor med evig ungdom som ges av unik genetik, men också i sinnet i ett tillstånd av barndom, och tekniken förblev på tidig antikens nivå. Alverna hade inte ens katapulter eller ballista, men vagnen förblev höjden av perfektion.

Samtidigt älskade de att bygga pyramider och trodde på livet efter detta . Förresten, framtidens vetenskap har visat att något verkligen kommer ut ur en person efter fysisk död, och detta kan vara personlighet och minne, och den hypereteriska komponenten. Så vetenskapen hade nu två huvuduppgifter. Skapa rymdskepp som kan flyga bortom galaxen och lär dig att återuppliva sedan länge döda människor. Och först av allt, Lenin, som i det galaktiska Sovjetunionen var som en evigt levande Gud!

Till och med en ny nedräkning öppnades från Vladimir Iljitjs födelsedag! Och det var coolt.

Människor var oroade över det faktum att det i den närliggande galaxen fanns en uppenbar, mycket tekniskt avancerad civilisation som ännu inte hade fått kontakt med mänskligheten. Men hon visade ingen aggressivitet heller.

Och så, folk hittade evig ungdom, cellerna i kroppen kunde dela sig i det oändliga, vilket betyder ... Bara himlen, bara vinden, bara glädje framåt! Och mänskligheten har ingen tid att rusa!

Valerka Lagunov och Leshka med Slavka och Marinka är bara tolv år gamla. Så de har inga bekymmer eller problem alls. De är nu på semester, som kommer att pågå i sex månader, och barnen har bara roligt och nöje under denna tid.

Nu skapar de hologram genom att klicka med fingrar och tår. Och de hoppar vilt. Man kan tro att karaktärerna är helt levande.

Till exempel slogs King Kong- apan och Tyrannosaurus rex. Och strid och aggressivt kul följde med dem. De sliter bokstavligen isär varandra.

Marinka gnisslade och stängde av:

- Nej! Det är brutalt och det finns blod. Så du måste hålla med, det är omöjligt!

Leshka skakade instämmande på sitt röda huvud:

- Ja! Det här är verkligen för grymt!

Och pojken knäppte med bara tårna. En bild dök upp av en vackert målad tårta med rosor och andra exotiska blommor gjorda av grädde, samt pärlsvanar och gyllene fiskar med silverfenor. Vad rörande det verkligen såg ut.

Pojken från framtiden noterade:

- Det är bra , eller hur?

Valerka svarade med ett leende:

- Lite barnsligt, men överlag inte dåligt!

Slavka twittrade:

Att äta tårta är inte dåligt, det behöver inte sägas,

Men ännu bättre , drick te med honung!

Och pojken med blått hår skrattade.

Barnen var glada och ville ha ny underhållning och sensationer.

Slavka tog den och snurrade runt i hög hastighet och klippte öglor. Inuti pojkarna fanns små nanobotar som gjorde att de kunde flyga väldigt bra. Dessutom var killarna nästan nakna. Men deras röda slipsar utförde flera funktioner samtidigt.

Inklusive som att tillhandahålla datorbilder och upprätthålla kontakt med hypernätet .

Slavka befann sig bredvid en hybrid av en manet och en python. Och han bokstavligen spann det stackars djuret. Även temperaturen värmdes upp ännu mer.

Den flygande pojken sjöng:

Hur vi levde att slåss

Och inte rädd för döden...

Så här kommer du och jag att leva från och med nu,

Och på stjärnornas höjder,

Och berget tystnad...

Havsvåg och häftig eld,

Och rasande och rasande eld !

Levka snurrade runt som svar, också det med otrolig hastighet, och kvittrade:

Det finns många olika dörrar i rymden,

Ondsk hyperplasma rasar...

Det finns ett hav av sprickor i det svarta utrymmet,

Men nu är människor starka gudar!

Valerka rynkade pannan och noterade:

- Hyperplasma är makt! Många processer är beroende av det.

Marinka tillade rasande:

- Precis som på hyperström !

Och flickan tog och släppte den holografiska pulsaren med sina bara tår. Och ett enormt slagskepp dök upp med däck och rykande skorstenar

Levka noterade:

- Det här är retro - början av nittonhundratalet!

Slavka klickade också med tårna, och sedan dök en bältdjur med glänsande, förgylld rustning upp på hans sida.

Pojken kvittrade:

- Låt oss slåss!

Valerka gnisslade också. Men han kom med ett mycket coolare, modernare och sofistikerat skepp.

Pioneer Boy noterade:

- Om du ska slåss, gör det med musik!

Levko återgav också sin egen dreadnought och uttalade sig:

- Nej, vi ska slåss med hyperquasarmusik !

Och alla fyra fartygen öppnade virtuell eld mot varandra. Så mycket att det var öronbedövande.

Barnen klappade med armar och ben, snurrade runt och sjöng tillsammans med känsla och blottade tänderna:

Vi är barn av kosmos av en stor era,

Ljus kommunism har redan byggts...

Folks angelägenheter , tro mig, är inte alls dåliga,

Låt oss rusa upp och inte ner för en sekund!


Vi pionjärer spyr ut hyperplasm,

En superdator precis i vår slips...

Och barnens robotar lyder order,

Kan göra en ultra vid denna timme!


Vi, pionjärerna, är väldigt, vet, tro mig, käcka,

Vi flög till kanterna av galaxer...

Och även nu är våra fötter helt bara ,

De är kapabla att slå mer än bara sparvar!


Allt kommer att vara så perfekt och kvasar ,

Något som helt enkelt inte kan hittas i universum...

Vi kommer att göra det, tro mig, så pulsariskt ,

Jag och pojkarna är på väg!


Sovjetunionen är nu enormt, miljoner

Inkluderar stjärnor och glada planeter...

Det finns legioner av kommunister bakom oss,

Vi känner inte till lidande och bekymmer!


Vi är kapabla att skapa vilket mirakel som helst,

Och ge ut en teoplasmatisk pulsar från ditt finger...

I det avlägsna förflutna, alla gudar och den onde Judas,

Och nu har vi Guds gåva!


Låt det finnas pionjärer i den nya världen,

I en vacker kropp, full av kärlek...

Vi kommer att bygga kommunism på vilken planet som helst,

Och mardrömsnollorna kommer inte att fungera!


Vladimir Iljitj kommer att ge oss inspiration,

Och vi ska sjunga näktergalens sång ...

Du tar ett lyckligt ögonblick,

Och en person kan inte dö!


Och tro mig, nu kommer kvasarer att bli våra,

I hela universum finns det röd kommunism...

mot ondska och mardrömmar ,

Låt oss visa pionjärernas altruism!


Här är rymdskeppen som hastigt rusar mot himlen,

De är coolare än kärnvapenmissiler...

Och barn, vet, plasma- ljuspiloter,

De kan ta på parkett med polering!


Medan vi vilar på planeten,

Och Sirius är vår kära stjärna...

Sovjetunionen kommer att vara ett ljust paradis för alla,

Och Lenin strålar för alltid!

Barnen sjöng med stor känsla och entusiasm. Och deras röster är så ringande och skimrande, som klockornas ringning.

Och slagskeppen i den virtuella striden fortsätter att överösa varandra med skal.

Vackra tjejer i randiga bikinis rusar runt på däcken. De är solbrända och barfota. Och deras hår glittrar som bladguld, platina, silver, safir, rubin, smaragd. Flickorna själva är väldigt vackra, när de springer under krigarnas bronshud rullar bollar av muskler.

Marinka fnissade och noterade:

- De här tjejerna är bara super!

Valerka noterade:

- Ja, de är utvecklade och kurviga. Toppklass helt enkelt!

Flickorna leker faktiskt med de böljande magvågorna när de springer. Dessa är riktigt coola skönheter .

Levka ger order. Och tjejerna laddar vapenpipor. Och de gör detta med snabba och graciösa rörelser.

Valerka växlar vapnen till ett tvångsskjutningsläge. Och sidan där skalen sätts in lyser faktiskt.

Pojkarna skriker av förtjusning och klappar händerna och har väldigt roligt.

Slavka fnissar och ropar:

- Hyperpulsar tjejer!

Krigarna skriker verkligen som svin. Här utspelar sig striden med stora specialeffekter. Och granaten exploderar, flammande i luften som fyrverkerier. Detta är verkligen den högsta klassen.

Valerka twittrade med ett leende:

- Det är det, kollapsa fiendens sida, skjut in med pansargenomträngande vapen.

Och faktiskt kollapsade stål och stor metall. Och sidorna brinner. Och flickornas bara klackar slickas av röda lågor. Och krigarna skriker, de har ont av brännskadorna.

Marinka grimaserade och spinnade:

- Det här är för grymt. Kanske kan vi prova en mjuk version?

Valerka nickade med sitt ljusa huvud på sin muskulösa hals:

- Låt oss försöka!

Och från munkorgarna på vapnen som laddades och från vilka ursnygga tjejer i bikini sköt, flög godis, choklad, klubbor och dragéer.

Slavka slickade sina läppar och noterade:

- Läckert! Jag ville också äta något.

Valerka föreslog:

- Låt oss beställa glass på nätet!

Barnen bråkade inte utan klickade ihop sina bara tår och skickade en telepatisk order.

Och så dök det upp kristallbord precis framför dem, och på dem stod det gyllene vinglas med olika typer av glass. Detta är omedelbar leverans till vilken punkt som helst i Sovjetunionen via Hypernet och helt gratis.

Levka tog och öste upp den gyllene glassen med motiv på med en sked och kvittrade:

- Det här är utsökt !

Slavka tog också en sked av den rosa glassen med russin och stoppade den glatt i munnen. Han tuggade den och pojken sjöng:

Detta är ett riktigt coolt mirakel,

Glass som växer i Sovjetunionen ...

Ni pojkar behöver inte bygga en kamel,

Så att det inte blir fler magproblem!

Valerka öste upp glass från olika glas som stod i närheten. Han mixade det och sjöng:

Barn ska äta detta

Strålande glass i klassen...

Och vi kommer att äta det med nöje,

Vi kommer att besegra de onda varelserna i strid!

Marinka skrattade och blinkade med tänderna. Vackra tjejer på hologram av bältdjur började också kasta glassglas på varandra. Och det såg roligt ut. Speciellt när de stal i bikini och blev smutsiga i en mångfärgad glass av alla möjliga slag. Och det verkade så roligt och förtjusande.

Slavka twittrade:

Världen borde frukta pionjärer

Soldaternas bedrifter är otaliga...

Pojkar visste alltid hur de skulle slåss

Vi kommer att krossa den onda världen, tro mig, till marken!

Levka skrattade och la till:

- Och hela landet tittade på pionjärerna!

Barn började äta glass mer energiskt. Och de gjorde det med stor energi. Marinka skrek:

Ser du en förmörkelse på himlen?

En formidabel symbol för bränningen...

Armageddon tecken,

Flockar av kosmiskt tjut!

Valerka började hoppa och snurra, morrande:

Avadon, förbannelsen stiger,

Avadon, total död!

Avadon och de döda regementena,

Avadon, galningen leder!

Hyperplasma!

Hyperplasma!

Marinka noterade med ett leende, snurrade och hoppade i luften:

- Avadon, det här är Satans demon! Ingen bra personlighet, hur man än ser på det.

Levka fnissade och tog tag i guldskeden med sina bara tår. Han kastade glassen och slog ner en blandning av kiwi och kanariefågel. Den underbara hybridfågeln kraschade, men hoppade genast upp och började slicka sig med sin oväntat långa tunga och korta silvernäbb.

Marinka twittrade:

- Du förstår, till och med fåglar älskar glass!

Slava nickade och sjöng:

Alla vill äta

Både soldat och sjöman...

Alla vill sitta ner

Att slå nickeln!

Levka noterade att han också kastade glass på en lokal gräshoppa med tolv ben och tvingade honom att skaka av sig den flerfärgade glassen med orenheter.

- Ja, insekter är våra mindre bröder. Förr växte det fram myggor på jorden, men nu har alla leddjur blivit bra och användbara!

Marinka skrattade och kvittrade:

Det finns så många bra pojkar

Vänster liggandes på sanden...

De tappar smulor av kvarkar,

På superpulsarhöjd !

Barnen tyckte faktiskt att det hela var väldigt roligt och roligt. De älskar sådana extremt glada och roliga föreställningar.

Men nu kan du se att alla fyra slagskeppen med tjejerna flammar och brinner. Och eldarna stiger över dem, flammande med alla regnbågens färger.

Levka twittrade:

- Det här är hyperplasmisk eld. Även Zeus the Thunderer kan inte reproducera detta!

Marinka fnissade och med sina bara tår återgav hon nästa sväng på sitt enorma skepp. Och han kolliderade nästan till och med med andra. Det var en skummande och smaragdvåg som verkade stänka ur ett glas champagne.

Flickan sa:

- Krig är en underbar underhållning, men samtidigt den värsta semestern. Det är inte särskilt trevligt, särskilt när det utkämpades under det tjugonde och tjugoförsta århundradena, och allt skakade, och fragment och flammande märken regnade ner över fighters.

Slavka noterade:

- Firebrands är ingenting. Det är mycket värre om kriget utspelar sig på vintern. Och pionjärerna, pojkar och flickor, kämpar barfota och i shorts mot att tigrarna och pantrarna närmar sig sina positioner.

Valerka sa med ett leende:

- Och att springa barfota i snön är till och med skönt. Så skarpa och unika förnimmelser uppstår att det helt enkelt är super!

Levka nickade med ett leende och bekräftade:

- Och fotspåren av bara fötter i snön är så vackra. Du kan lägga ut en hel prydnad med dem. Jag minns när vi var vid sydpolen var det en hel iszon med frost. Och mot bakgrund av den eviga sommaren som är resten av planeten Jorden är det bara super!

Marinka nickade och kvittrade:

- Ja, det här går att reproducera nu.

Och flickan klickade på sina bara tår. Och genast föll snöflingor på de brinnande bältdjuren. Detta är verkligen något slags mirakel. På senare tid, en kamp i tropikerna med barfota flickor i bikini. Och nu snöar det verkligen. Och detta, det bör noteras, är så coolt och unikt.

Frost dök upp på däcken där de vackra sjömansflickorna slogs. Och den täckte bokstavligen ytan. Och de magnifika krigarna lämnade sina barfota, graciösa fotspår på den. Och det såg så underbart och förtjusande ut att pionjärpojkarna stönade.

Marinka noterade med ett sött, barnsligt leende:

- Krig mot hologram ser roligt ut. Men det här är redan i en svunnen tid. Och nu blir det något aggressivt...

En atombomb exploderade och brast i lågor med en bländande blixt av tusentals fotoblixtar . Det var här nedmonteringen av brinnande verk började på riktigt. Och flammande droppar flyger åt olika håll.

Och det stänker oemotståndligt och extremt våldsamt. Det här är verkligen en otrolig brand. Och eldpelare som svävar över skorstenarna och en match av bältdjur.

Valerka noterade med sin söta och fridfulla blick:

- Förstörelse är en passion, men vi har en annan kraft!

Terminatorpojken kommer att ta och stampa med bara foten.

Och pionjärerna klappar händerna igen.

Och hur kan ett barns själ inte ta det och sjunga? Något så speciellt och riktigt coolt. Och pionjärerna tog det och sjöng:

Det finns många olika dörrar i rymden,

Onda hyperplasma rasar strömmar!

Kunskap gav många ledtrådar,

Vi var människor, och nu är vi gudar!


På rymdskepp rusar vi över vågorna,

Quarks skummar i etervirvlarna!

Vad ska jag föra vidare till mina ättlingar?

Barn av en annan, stormig värld!


Ett varmt vakuum värmer hjärtan,

Stjärnorna runt omkring är som älskares ansikten!

Vi tjänar framsteg, det finns inget slut,

Och på jorden prasslar lönnarna försiktigt!


Där vi går, där blommar Rus,

Stridernas åska är livets musik!

Låt oss djärvt ge oss ut på en ny kampanj,

Låt oss heligt tjäna det eviga fosterlandet!


Ja, det kommer att finnas offer, utrymmet är hårt,

Många olika arter och raser!

är för stor ,

En vän på kvällen, men en svikare på morgonen!


Men för Ryssland finns det inga hinder,

Vem som helst vet: den ryska andan är styrka!

Varken Gehenna eller helvetet kommer att skrämma dig,

Graven kommer inte att fängsla dig ens i döden!


Endast kött kan förintas,

Jo, själen tjänar fosterlandet troget!

Problem och sorger, övervinna allt,

Vi måste dra åt bältet!


Så vi besegrade fienderna,

Vi, mänskligheten, är universums navel!

styggelsen kommer att tränga sig in, möta slaget,

Mildhet, sorg och snyftningar passar oss inte!


För oss har rymden blivit som en innergård,

En snabb flygning mellan stjärnorna är som en promenad!

Även om den himmelska mattan är obegränsad,

Vi kan omforma det - inget skämt!

Efter att ha sjungit stängde killarna av hologrammen med sjöslaget. Istället för honom kämpade flickorna redan med en otalig armé från en mer modern tid. Någonstans i början av det tjugoförsta århundradet.

Men krigarna använde blixtar som flög från långa, scharlakansröda målade naglar. Och tankarna formligen smälte. Stridssatserna inuti dem exploderade och fragment spreds långt åt sidorna.

Men sedan började tanken, efter att ha smält, spira in i en ljus, rosa buske. Först de där bilarna som smälte under blixten först, och sedan alla andra. Och de spirande växterna blommade i frodiga färger. Till en början var de bara rosa knoppar. Men så började kakor och choklad växa i deras ställe.

Och det fanns en hel lund av sådana tankar, som blev buskar med läckra saker.

Och plan flög ovanför. Men deras flickor, med vågor av magiska svärd, förvandlade dem till alla möjliga läckra saker. I synnerhet pepparkakor, vaniljsås, chokladmunkar, marshmallows, marmelad och annat är väldigt gott och aptitretande. Och när glassen började falla, och av olika varianter, blev den bara super.

Och många barn började plötsligt hoppa ut, som från underjorden. Och de attackerade de otaliga delikatesserna med ilska och entusiasm .

De kala, rosa klackarna på pojkar och tjejer blinkade förbi.

En attackbombare försökte skjuta förintelsegåvan mot dem med dödlig kraft.

Men krigartjejen klickade med bara tår. Och den rejäla bilen föll i klubbor, chokladkakor och tårtbitar med grädde.

Och flera raketer under flygning utspridda i många flaskor med ljusa etiketter, klistermärken och barndrinkar.

Detta var verkligen den största klassen av sagoförvandlingar.

Barnen tog söta och aromatiska drycker och drack direkt ur halsen. Vad de gjorde med stor aptit.

Valerka kvittrade, blottade sina mjölktänder och sjöng:

Våra barn är helt enkelt coolast

De kan bryta av mutanters horn...

Vi kommer att fira, tro mig, framgång,

Samla universums jättar!

Fyra aggressiva och gudomliga krigare, som alltid, i brand. Och deras stolta och formidabla namn blinkar över skönheterna.

Och så attackerar Elena först. Viftar med sina magiska svärd. Och så förvandlas de orkiska stridsvagnarna , med drakhuvuden på tornen, till mycket välsmakande, enorma feta kalkoner med tillbehör.

Och sedan kommer demiurgtjejen att slå flygplanen med pulsarer från hennes scharlakansröda naglar. Och flygplanen förvandlades till enorma korvar med ost, svamp och andra fyllningar och började landa.

Och sedan släppte flickan blixtar från naveln och trollformade med sina bara tår.

Och helikoptrarna har redan blivit mycket välsmakande saltesons .

Men den vita gudens dotter, Zoya, går in i striden. Hennes svängningar av hennes svärd förvandlar tankar till läckra kakor täckta med choklad och krämer, såväl som rosor.

Och även rosen använde magisk plasma på Orsha- plan med tigerhuvuden och crimson fingernaglar. Och de började förvandlas till godis, med en mycket välsmakande och aromatisk fyllning. Och allt blev gott och aptitretande. Och i enorma godis finns det också en magnifik likör.

Men när den vita gudens dotter använde sina bara, mejslade ben och speciella typer av blixtar från naveln, förvandlades diktatorn Grobofutins helikoptrar till så glänsande godis och vaniljsås.

Zoya tog den och sjöng:

- Flickor ska göra bra saker ,

Det är sötare än glass!

Victoria började också förvandla Orsha- stridsvagnar till något läckert med hjälp av svärd. I det här fallet var det enorma portioner glass i gyllene glas. Och med ananas, sylt och något mycket gott, inklusive kokosnötter.

Och när flickan, dottern till Chernobog, plockade sina magiska pulsarer från rubinnaglar på hennes graciösa händer, förvandlades planen från Trolltish och Orkshi-konfederationerna till sådana läckra vaniljsåsskivor med honung .

Och då använde den svarta gudens krigare både blixtar från naveln och bara tår.

Och återigen så underbara kulinariska produkter, inklusive chokladmunkar och nya typer av glass.

Och vilka läckra dofter. Hur väl förberedde tjejerna olika saker.

Victoria sjöng:

- Jag är en chokladkanin

Jag är en mild jävel ...

Tjej, du vet, var inte en jävel,

Kommer att förstöra dig till hundra procent!

Och hon blinkade med sina smaragdögon. Och hon har så mycket underbar charm.

Och sedan använde Nadezhda sina svärd. Här hade Orkostan och trollimperiet många trupper, och de upplevde olika förvandlingar. Och nu förvandlades tankarna till skaldjur, i synnerhet stör med tillbehör och utvalda pistagenötter.

Och sedan, från jordgubbsnaglarna, slogs hon av magisk energi. Och så gick det hela. Planen började förvandlas till bläckfisk i sås, mycket välfyllda. Och med läcker fyllning.

Och sedan användes de bara tårna på de graciösa fötterna på flickan, dottern till Perun, och från naveln slog de utvalda och unika blixten från en supermagisk tsunami ned .

Och helikoptrar och vanliga soldater flög i form av fisk och rökt kött med de finaste gåvorna från havet.

Nadezhda tog den och sjöng:

- I det blå havet, i det vita skummet,

Där orkanerna rasar...

Jag var helt borta

Erövra länderna med bröst!

Och sedan började flickorna vissla, och från deras ljud började soldaterna från Orksha-armén förvandlas till vackra blommor eller till mycket aptitretande godisar med ett ljust omslag och söt fyllning. Och det är så vackert att förvandla dödsmaskiner till något som barn älskar så mycket.

Och alla trolltrupper nära Grozariupol förvandlades till något välsmakande, aptitretande, sött.

Och krigarna rör sig igen, redo för en envis och brutal kamp.

Även om deras humör är bra.

Så flickorna befann sig i utkanten av Slavavmorga , där hårda strider pågick. De, dessa fyra, är naturligtvis redo att möta diktatorn Grobofutins armé med öppen kista.

Fläckar av magisk plasma flög ut ur den scharlakansröda nageln på Elenas högra hand. De flög genom luften och föll på Orks och Troll stridsvagnarna. Och de började förvandlas igen. De tog formen av gyllene rätter med överdådiga sallader, inklusive ananas och bläckfisk.

Mycket aptitretande rätter.

Och när Zoya knullade från sina röda bröstvårtor förvandlades soldaterna från den orchiska armén till godis. Och godis med choklad och ljusa omslag. Vilka läckra godsaker.

Men Victoria gav efter för sin högra hands rubinnaglar. Och magiska, magiska vågor kom. Och de coola flygplanen blev väldigt goda choklad. Och de är täckta med grädde och kondenserad mjölk. När de landar glittrar folien och honungen glittrar.

Victoria sjöng:

- Prova det, det är väldigt gott.

Dessa rätter är inte kål!

Nadezhda kämpar också med vild raseri. Hon är en krigare av extremt stridbar design. Och hon har en kolossal attityd.

Och jordgubbsblommor kastar igen ut något väldigt ljust och förföriskt.

Och så blev helikoptrarna stora, läckra munkar och kakor. Dessutom vaniljsås och choklad, och med ananasskivor. Sådana magnifika verk av kulinarisk konst.

Nadezhda tog den och sjöng:

-Jungrorna är stolta över sina förfäder,

Sällsynta konditorer...

Scharlakansröda bröstvårtor slås ,

Född av en anledning!

Den här tjejen är helt enkelt av suverän rang. Och med sina bara tår återger de magiska fläckar. Resultaten från denna produkt är mycket aptitretande. Infanteristridsfordon förvandlas till sådana lyxiga sådana med blommor som vallmo, kakor, mycket söta och ljusa tuppar och fiskar.

Och så dök det upp mycket vackra chokladkakor istället för motorcyklister och fotsoldater från trollarmén . Och de är täckta av chokladbark och honung. Och allt är så saftigt och gott. Mycket underbart , och med teckningar.

Nej, man kan inte motstå något sådant här. Dessa tjejer är super.

Och de har så muskulösa ben med oefterhärmlig grace.

Och solbränd , och huden lyser som brons. Allt ser bra ut. Med ett överflöd av blod som rinner i bäckar. Och blodet förvandlas till grädde, kondenserad mjölk, flytande choklad och annat gott. Och allt här är så doftande, saftigt, sött.

Och barnen springer och blinkar med sina nakna, runda, rosa klackar. De är helt enkelt fantastiska.

Och de sjunger och blottar sina tänder:

Det är roligt att gå tillsammans

Över vidderna, över vidderna,

Tvärs över de öppna ytorna!

Och festa framgångsrikt,

Vänlig kör, vänlig kör!

Och diktatorn Grobofutins armé började förvandlas till något extremt aptitretande och smärtsamt välsmakande. Och det är jättebra .

Elena noterade och lanserade en annan magisk fläck med sin bara fot:

- Ändå kan vi mata alla hungriga!

Victoria fnissade, lanserade presenten med sin bara häl och sa:

-Låt mig bli tjock, som en tunna,

Låt mig inte gå in genom dörren...

Jag är Chernobog, tro mig, dotter,

Låt livets tråd inte avbrytas!

Zoya nickade med ett leende:

- Det här är bra!

En pojke klättrade ner i den kondenserade mjölken med sina bara fötter.

Och det här är inte längre roligt. Hans babysulor var präglade. Och detta

det visade sig vara extremt bra . Pojken tog den och sjöng:

- Kondenserad mjölk, kondenserad mjölk, kondenserad mjölk,

Må Führern, den kala djävulen, dö ...

Tjej, tjej, tjej,

Slå orken i sidan!

Ja, det är verkligen väldigt roligt och coolt.

Nadezhda sjöng, blottade sina tänder i ett leende, och återigen med sina bara tår, utlöste eldiga och magiska virvelvindar.

Hope sa:

- Förvandla den skallige Fuhrer till mörker,

Kasta det otäcka krigartrollet i fängelse ...

Ta de lurviga och gänget till fängelse,

Vi kommer att riva isär skadedjur som en blotter!

Tjejerna tog det och stoppade sina bara tår i munnen och visslade. Och de sista soldaterna och enheterna av orkiska pansarfordon började förvandlas till exotiska kulinariska produkter, eller till söt, aromatisk glass i gyllene glas. Så här vackert ser det ut och orsakar ett inflöde av saliv.

Elena tog den och sjöng:

Du skallige Fuhrer, Satans barn,

Och Elfias folk är Svarogs söner...

Du onde usurperare förstörde landet,

Ja, ta dig ner i avgrunden, skallig vandal!

Zoya höll snabbt med om detta:

- Ära till den stora tomten utan den kala Fuhrer!

Victoria fnissade och noterade:

- Ja, det vore kul! Det är dags att mala Fuhrern till pulver!

Nadezhda tog den och kurrade:

- Det kommer nya århundraden,

Det kommer att ske generationsskifte...

Döda dåren

Ryssarna behöver Lenin igen!

Så flickorna flyttade igen, denna gång till Solntsefey -regionen. Striderna där är mycket blodiga. Diktatorn startade Orkshi- armén på offensiven. Och hans trupper fastnade i ett tätt försvar. Striderna är hårda.

Och så lyfte de fyra skönheterna upp i luften. Och hon klickade ihop sina bara tår. Och återigen flyger magiska fläckar över de orchiska trupperna. Och formidabla tankar med långa fat förvandlas till sådana lyxiga kakor täckta med grädde, choklad och indränkta i rom att de är dekorerade med färgglada teckningar. Att just nu kasta sig över dem och äta. Allt är bara bra.

Och soldaterna blir munkar täckta av strösocker.

Victoria sjöng:

- Leksakssoldater, leksakssoldater, leksakssoldater,

Låt oss slita våra fiender i bitar!

Zoya släppte strömmar av magisk plasma från de röda naglarna på sin högra hand och förvandlade Orkshi-arméns stridsvagnar till korgar med bagels, ostkakor och pepparkakor. Och det gick jättebra .

Och diktatorns plan förvandlades till glasspaket i mångfärgad och väldigt färgglad folie. Och bilderna glittrade, och allt såg underbart ut.

Och den här glassen, det bör noteras, är utsökt, och det finns russin i den, och nötter och choklad. Sådana delikatesser dök upp. Allt här är mycket välsmakande .

Och helikoptrar, från påverkan av Victorias rubinnaglar, denna lekfulla dotter till den svarta guden, blev feta kotletter eller kebab på gyllene spett med saftigt kött.

Du håller med om att det här är jättebra .

Nadezhda tog det till och med och lade till det från naveln. Och nu började Orkostans trupper att förvandlas till mycket aptitretande, förgyllda och platina ostron och med Faberge-ägg.

Allt detta var extremt gott med kryddor och olika såser och smaksättningar.

Tjejerna hade en fantastisk fest. Och soldaterna från Orkshi-armén förvandlades till mycket välsmakande godis, inklusive de med konjak och likör. Och de tog väldigt vackra former för att göra dem lättare att äta.

Elena blinkade till sina vänner och frågade:

- Äter vi bra?

Zoya bekräftade:

- Mycket bra!

Och alla fyra flickorna kommer att släppa blixtar av magi från sina nakna, rosa, graciöst välvda klackar. Och hela berg av godis, lussebullar och glasspaket dök upp.

bra det hela blev. Sådana högtider kan firas.

Flickorna, döttrar till demiurggudarna, förvandlade alla orchiska trupper i Solntsefey- och Gnomolun- regionerna till olika sorters fantastiska och extremt aptitretande, aptitretande kulinariska produkter. Vilket, jag måste säga, helt enkelt är superbra.

Hobbitregionen måste också rensas från troll- och orchtrupperna . Och då är tjejerna tillbaka i aktion.

Naturligtvis är deras scharlakansröda färg, färgen på övermogna jordgubbar, naglar på båda händerna deras vapen nummer ett. Och krigarna visar sin högsta aerobatik och släpper magiska fläckar från flickans nakna handflata. Och de flyger som strömmar av kronblad.

Och de förvandlar trupperna till antingen gyllene glass eller saftiga stekar. Flygplan blir till exempel stekta svanar med äpplen och apelsiner på sidan. Och hypersoniska missiler blir till våfflor med choklad, kokosnötter, mango och ananasbitar. Så fantastiska läckra saker.

Soldaterna från de trolliska och orchiska arméerna blir också frodiga buskar bestående av himmelska, så magnifika, färgglada blommor. Eller så blir de till godis eller glass. Och alltid med en utmärkt fyllning och pistagenötter och andra coola outfits .

Och vilken typ av kakor som dyker upp är coolare än Napoleon. Allt är fantastiskt och underbart. Och rosor är målade med kräm, av alla färger i spektrat.

Vad fantastiskt allt har blivit. Och dofterna här kittlar verkligen i näsborrarna. Och unika dofter.

Det finns också förvandlingar av soldater till chokladfigurer i form av olika djur . Och här finns harar, och vargar, och ekorrar, och björnar och andra godaste och bästa saker.

Victoria sjöng:

Jag fick höra att hon inte är dotter till Chernobog,

Bara min sötnos och min kanin...

Människor, var inte strikta mot flickan,

En faktura har utfärdats - en straffavgift har löpt ut!

Zoya nickade med ett leende och förvandlade Ork-missilerna till mycket välsmakande och söta godis igen:

- Tack Vite Gud,

För en så söt värld...

Så att den skallige Fuhrer dör ,

Och vi firar en fest!

Och krigarna kommer att hoppa upp och vrida sina lyxiga höfter.

Här på land krossade de diktatorns orkarmé . Mer exakt förvandlade de förstörelsemedlet till något välsmakande och vackert, och det blev väldigt coolt.

Och nu flög krigarna till havet för att neutralisera trollemoreflottan . De kan göra allt.

Victoria sjöng till och med av spänning under flygningen:

- Kungar kan göra allt, kungar kan göra allt,

Och ibland bestämmer de hela jordens öde...

Men säg ingenting, gift dig för kärlek,

Inte en, inte en kung kan!

Inte en, inte en kung kan!

Flickorna är redan ovanför Chervonotrollhavet . Och de svävade i luften. Och de bara handflatorna på skönheternas händer i aktion. Och tsunamivågor av magisk positiv energi flyger ut ur de scharlakansröda naglarna. Och den orkiska krigskryssaren förvandlades omedelbart till en enorm maträtt i form av en havskatt med en sidorätt på en guldbricka översållad med diamanter. Och orcseglarna förvandlades till stora chokladgodisar, eller glasspaket med ananas. Och Zoya knullade igen , och nästa kryssare blev i form av en enorm abborre, och på den fanns kakor med choklad och flaskor med utvald sprit.

Zoya tog den och sjöng och blottade sina tänder:

- Vin är känt för sin utmärkta smak,

Det slår mäktiga män av fötterna!

Victoria klickade på sina bara tår och ett annat orkiskt skepp förvandlades till en sköldpadda med ett diamantskal. Och hennes kött var blandat med räkor och kex. Och soldaterna och sjömännen blev antingen gelébönor eller russin. Vad gott det här är. Och det luktar lammstek. Tja, till exempel, Nadezhda förvandlade en orkisk kryssare till ett rostat vildsvin av kolossal storlek på en platinabricka. Och jag måste säga att det är så gott. Och såsen med ketchup är utmärkt.

. KAPITEL nr 2.

Marinka, som tittade på detta, skrattade och noterade:

- Det här är krig, bara super!

Slavka noterade:

- Det låter för barnsligt. Förvandla fiendens soldater till godsaker.

Levka föreslog:

- Låt oss göra något mer seriöst då!

Pionjärflickan gnisslade:

- Och modernare!

Pionjärbarnen utbrast unisont:

- Ny generation, vind av kvarkar, ge förändring, med en enorm gåva!

Valerka bestämde sig för att se en liten film med en rymdstrid och slog på hela hologrammet utan att tänka två gånger.

Killarna visslade och stirrade med sina smaragd- och safirögon på det underbara spektaklet av en science fiction-film.

Tio, hundratusentals rymdskepp av gråandande leddjur radade upp sig nära ett genomskinligt, molnigt plan, rökande med en mjölkrosa dimma med flerfärgade gnistor som blinkade då och då.

Marinka noterade och blinkade med sina safirögon:

- Det här är verkligen ett verkligt och bildligt mirakel!

Slava fnissade och anmärkte:

- Begreppet mirakel är ett relativt begrepp. Människor har helt enkelt inte kämpat i rymden än.

I filmen satte myggcivilisationen ut sina armadas.

Deras skepp var ett land med en lite bisarr form, och såg ut som läskiga djuphavsfiskar, något tillplattade av vattnets tjocklek och tätt besatta med spetsade kanoner och böjda rattar och antenner från olika sändare. De simmade in, som rovdjur som sprang mot bytesdjur, från olika håll och försökte bryta sig igenom omkretsen, bestående av asteroider speciellt anpassade för försvar. Förutom de vanliga delarna av Robotamomat fanns det legosoldatpirater på plats. Deras skepp kännetecknades av sina pretentiösa former, vanligtvis skrämmande, och enskilda rymdskepp såg konstiga och absurda ut. Däremot tilldelades de en stödjande roll. Det mest formidabla vapnet var det nyligen släppta flaggskeppet, myggflottans stolthet och skönhet. Som liknar en gigantisk elektrisk ramp två hundra kilometer lång, är godtycklighetens ubåt ett kusligt intryck. Ingen visste ännu, det var en hemlighet även för mygggeneralerna, att ett test av ett nytt supervapen förbereddes. Endast marskalk Bloodsucker- Hyper , ett ganska stort exemplar av en mygga, är väl medveten om det förestående experimentet. Han hade en assistent, också en leddjur. Den feta larven bredde ut alla sina tolv ben. Hans röst var som surret av en svärm.

- Buggar med hjärnor är bara en degenerativ gren på evolutionens träd. Jag befaller att hyperplasmans accelererande sändare slås på anti-termokvark reaktor. Åh, nytt vapen, superlaser med anti-termokvarkpumpning , du kommer att visa fienden hans plats i underjorden.

Därefter följde skratt.

Valerka mumlade:

- Hur skiljer sig en anti-termokvarkreaktion från en enkel termokvarkreaktion?

Marinka svarade självsäkert:

- Processens riktning och polaritet, vilket möjliggör bättre penetration av en och en halv dimension.

Levki fnissade och drog in magen:

- Strålande, det här är en cool fantasi!

Samtidigt twittrade den:

-Ja, din absoluta excellens. Vi kommer att förbränna fienden, hur stark han än är.

Generalen skällde och sträckte ut sin tjocka kropp till ett snöre. - Det är bara synd att man inte kan äta fukils, de är giftiga.

-Men du kan äta anjoner. De har så mört och underbart protein. Jag beställer specifikt konserver från deras sidogren som växer på Planet Scott.

Marskalken greve slickade sina fylliga läppar med sin långa tunga.

-Vi har miljontals fartyg här. Och vi är starkare än alla. Vår kraft är kapabel att pulverisera galaxer. Nu ska vi demonstrera något som inte har sin motsvarighet i universum. - Marskalken tystnade, kvävdes av förtjusning och tittade genom gravioscannern på hela den oräkneliga flocken i vilken den oövervinnerliga armadans skepp, som redan hade lyckats nosa på plasman, kurrade ihop sig.

Marinka twittrade och blinkade till sina vänner:

- Är det inte bra ! Trivialt hyperpulsar ! Det här är fartygen!

Valerka gnisslade:

- De är definitivt kvasarer !

Levka gnisslade:

- Även hyperquasar sådana !

På den motsatta sidan stod en trehundrafemtio kilometer asteroidfästning. Inbyggd i dess mage fanns kraftfulla hyperplasmakanoner, tunnelsändare, ultraförintelsepumpade lasrar, icke-intervakuumfällor , rymd-till-rymdmissiler och motladdningar .

Och allt detta täcks av ett stationärt kraftfält med en och en halv dimension. Asteroiden ansågs vara en ointaglig spik för intergalaktiskt försvar. Om linjen bröts, hotade fiendens arméer att gå bakåt. Detta är strategin för aggressivt försvar.

På lite avstånd flöt andra kraftfulla Fukil-rymdskepp, redo att möta fienden med hyperplasma och grovititan . Denna styrka beordrades av en marskalk, hertigen av Fuantabo .

-En smutsig våg av myggor kommer att krascha mot hypertitanpiren i den stora rasen Fukils.

Skalbaggen avbildade en kaka med sex flexibla fingrar, som tentaklerna på en bläckfisk. Han valde att ta sin tillflykt till den mest skyddade platsen - asteroidens centrum.

Marskalk Fonura var i stridsläge. Åsynen av raden av asteroider fick alla fem ögonen att gnistra vilt. Hans rymdskepp närmade sig gradvis stridsavstånd. Med 3D-projektionen i sina händer gjorde han en U-sväng. Det gigantiska flaggskeppet snurrade runt sin axel som om det inte hade någon massa. Mindre kärl upprepade ritualen. Bara piratskepp följde inte efter. En av dem, den största, snarare som ett knotigt dött träd, ryste och träffade med ultralaser- och hyperplasmasalvor , hittills ofarligt på grund av det stora avståndet till målet.

Leshka sjöng:

-Låt det bli ett mål - framåt dynamo!

Slavka blottade sina tänder och tillade:

- Det blir ett väldigt dödligt mål!

Och han blinkade med sina blå ögon.

Valerka gnisslade:

- Fienden väntar på nederlag och glömska, och Sovjetunionens ära är ett exempel för alla!

Marinka fnissade och skrek till fullo:

- Titta hur jävla dessa insekter är nu ! De kommer att känna hypervakuum !

Ändå började skottlossningen. Enskilda rymdskepp började byta salvor.

Flera dussin Fuquil-skepp rusade fram och de började bombardera med hyperfotonaccelererade missiler. Fonura vände på fingret och gjorde en begäran:

att pulsarisera fienden redan ?

-Ja, befälhavare! - Datorn svarade passionerat.

-Tja, ta det då. Vi skickar en hyperlaserstråle med den bredaste våglängden.

Ultralätta vågor strömmade ut från det nyaste flaggskeppet , på avstånd verkade det som att detta var en flerfaldig accelererad filmning av en kullersten som faller i vattnet. Hur snabbt, hundra gånger snabbare än ljusets hastighet, blinkade hyperplasman. Ett hundratal rymdskepp med tiotusentals soldater ombord förvandlades plötsligt till heta gasmoln och virvelvindar av torrt kosmiskt stoft.

Marinka gnisslade och slog sin bara, mejslade fot:

- Det här är verkligen jättebra!

Valerka väsnade och blinkade:

- Hyperfotoner i aktion!

Levka twittrade:

- Graviodoskaya på fingrarna!

Slava skrattade och sa:

- Ett sådant anti-svarthålsarrangemang !

-Schackmatte! - Fonura blottade sina tänder, smala och långa, som nejlikor. - Det här kallas platt hyperlaser . Och nu ska vi förbereda något hetare och kvasar för fienden . Vi måste komma närmare asteroiden med ytterligare tusen sakleys.

En trevlig kvinnlig röst hördes:

-Du kan slå honom från det här avståndet. Superlasern har nästan perfekt parallellitet, vilket innebär att den inte försvinner.

Fonura morrade till och med av upphetsning.

-Då har räknestunden för Fukols redan kommit. - Och han ryckte med händerna, eller snarare tassarna, i fjärrkontrollen.

Marinka twittrade:

- Det här är en ultraquasar -uppgörelse!

Valerka lade till:

- Megafysisk blixt!

Levka blottade tänderna och tillade:

- I mörkret av ultravakuumet !

Hyperreaktorerna sjösattes, alla stavar reste sig. Runt var och en av tunnorna började spindelväv som rök av lila dimma växa fram och skär rakt igenom tomrummet.

På en bråkdel av en sekund träffades lysande sprickor från fyra källor och samlades på denna sida av rymden till en kraftfull stråle, kraschade in i vakuumet och ramlade den svarta väggen som en hyperplasmisk slägga. Kraften hos fotoner som accelererade till ultrahastigheter bröt omedelbart igenom nio dimensioner. Hon demolerade rumsliga strukturer, förvrängd kraft och halvrumsliga fält. Diset flammade starkare än en supernova med en temperatur på många kvintiljoner grader. Naturligtvis kan mer än en stjärna byggd av en enkel termonukleär fusion inte lysa så varmt och ljust. De krafter som är involverade här är två storleksordningar starkare.

Leshka twittrade:

- Det här är hyper-svarthålskraft !

Slavka fann det nödvändigt att lägga till:

- Och anti-pulsar !

Marinka twittrade:

- Men vi skulle klara det också!

Valerka bekräftade:

- Självklart! Den som är glad skrattar, den som vill klarar det!

Fästningsasteroidens gravitationskraftfält kunde inte motstå trycket från sådan vild energi och brast helt enkelt som en bubbla. Sedan trängde skräckinjagande strömmar igenom mitten, genomborrade rakt igenom pansarblocket.

- Skär den i bråkdelar. - Fonura befallde datorn. - Spraya fästningen på nanoskärvorna .

Valerka gnisslade:

- En specifik metadiktator !

Marinka fnissade om :

- Ner med diktatur och godtycke!

Den supertäta strålen fortsatte att strimla och brinna. Och snart, på platsen för det ointagliga rymdcitadellet, återstod bara en hög med glödhett skräp. Resterna av megafästningen vred sig och vred sig i spiraler. Femtiofem miljoner fuquils och trehundrafemtioåtta miljoner stridsrobotar hittade sin död här, vanligtvis snabb och smärtfri, men inte mindre hemsk för det. Marskalk-hertigen av Fuantabo dog också .

- Ett svart hål i rumpan! - skrek Fonura. - Vi gjorde det, vi pulserade det . Överför plasmautbrottet till dina grannar.

Efter att så mycket energi förbrukats tog det lite tid att starta om. I detta ögonblick attackerade otaliga rymdskepp perimetern och siktade på genombrottet som hade gjorts med trasiga, smälta kanter. En hård strid utbröt, hundratusentals rymdskepp smälte samman i dödens famn. Från överflöd av bristningar verkade hypervakuumet koka och sprack i sprickor . Kanonerna förstörde torn och genomborrade skroven på olika fartyg. Enskilda rymdskepp, som fångades i korselden, exploderade helt enkelt och utplånade små kraftfält kunde inte motstå det kombinerade trycket.

Marinka klappade både i handflatorna och de bara sulorna på sina solbrända och starka fötter:

- Det här är verkligen bara superquasar !

Valerka twittrade:

- Jo, de naturliga dimensionerna är väldigt respekterade! Kampens sammansättning är inte vakuum!

Levka blinkade åt sina vänner, slog sina bara fötter och gnisslade:

- Hyperplasma kommer inte att nå gränsen till vansinne!

Slavka höll med om detta:

- Det är definitivt sant!

De stationära fästningarna bjöd på allvarligt motstånd var och en av dem hade mer än tusen tunga kanoner, spottade ut bitar av hyperplasma i superluminala hastigheter och ultramissiler inom superfotonacceleration . Dessa var fruktansvärda salvor, som mejade ner raden av angriparna .

Marinka twittrade igen:

- Det här är superperigee !

Valerka nickade och viftade med nävarna:

- Rivar av gravirtaket från fotonfransarna !

Slavka noterade:

- Hypercoster ultrafotonit !

Levka vrålade:

- Teonnukleär laddning!

Dödsmaskinen började röra sig igen och släppte lös en hyperplasmastråle på närliggande asteroider. Det tvåhundra kilometer långa blocket spreds som isbitar från slaget från en stålpinne. Denna taktik var mycket effektiv. Fuquils började få panik, och några av deras skepp spreds i rädsla, som fjärilar som flög mot den olympiska facklan. De andra kämpade desperat. Dessutom togs reserver in i striden, och den frenesierade striden växte.

Grand General of the Fukils Firon var lugn, han drog upp reserver i förväg och var övertygad om att han skulle kunna avvärja angreppet från myggorna och deras allierade. Men larverna som andas flora är mycket listiga och kunde presentera en överraskning. Våra egna förståsigpåare var inte redo för uppgiften och hävdade att det var trivialt omöjligt att skapa en hyperlaser med sådan kraft, men i själva verket visade det sig att fienden var den första att använda en farlig nyhet. Nu föreslog instinkt och intuition bara två alternativ: antingen att snabbt springa iväg eller att gå in i närstrid, blanda led. I det här fallet skulle den långa piskan på superlasern riskera att slå ner sin egen .

Valerka noterade:

- Överraskning, överraskning, länge leve överraskning!

Marinka rättade:

- Mer som en hyperöverraskning !

Levka skrattade och invände:

- Men hyperteonukleära vapen är fortfarande coolare!

Slavka höll inte med:

- Nej, det finns ingen coolare än pionjärerna!

Firon, som inte ofta sågs bland de högsta nivåerna av det korrupta kommandot, var modig. Och han tog ett beslut - att kämpa till döden! Flera miljoner fartyg med miljarder fighters , både biologiska organismer och elektroniska, är sammanflätade i en helvetisk härva. Det verkade som om hyperrymden var skev, och ultravakuumet spräcktes, och otaliga sprickor fylldes med superplasma . De ljusaste blixtarna, som släppte ut en omätbar mängd energi, liknade gigantiska blommor som omedelbart blommade i rymden, med rovdjur, levande kronblad som girigt nådde ut till rymdskeppen. Slagskepp, storslagna slagskepp , kryssare, charkoshes , hyperlaserjagare , missilbärare, aerobonusar , laserbåtar, tunga, medelstora, lätta jaktplan och mycket mer. Allt detta förstördes varje sekund av tiotusentals och spreds i fragment, eller hyperplasmisk , starkt uppvärmd magma.

Marinka kvittrade och huttrade:

- Rädd! Verkligen, detta är ultra-svart hål !

Firon valde en mobil mega-cruiser för sig själv. Den var lätt att befalla från den, och dess höga hastighet och utmärkta manövrerbarhet gjorde det möjligt att slåss framgångsrikt. Han förutsåg att när striden fortskred några av fiendens rymdskepp skulle försöka landsätta trupper på planeterna Shito , Mata och Griko, beordrade han att ytan skulle mineras med förintelseminor. Ändå är de nästan öde, och de få infödda är inte att skona.

Valerka noterade med ett köttätande leende:

- Det här är så megalurigt !

Marinka fnissade och noterade:

Djävulen förde ett ont krig med pionjärerna,

Fienden kämpade grymt, förrädiskt...

Men pionjärkämpen krossade Satan,

Bevisa din sanning i striden mellan krafterna!

Levka twittrade:

- Pionjär, pionjär, kommunism - du är ett exempel!

Slavka rättade:

- Mer som oktober.

Ett och ett halvt tusen amfibiska anfallstransporter, under täckmantel av flera tiotusentals fartyg, inklusive " meromat " och "neutron", trängde in till dem. Planeterna var relativt dåligt skyddade. Sektorn är praktiskt taget öppen. Längs sträckan sköt skvadronen bara mot små satelliter. Dessutom hade de tur på vägen att de stötte på sex moduler med bränsle och ammunition - alla kunde inte evakueras.

Dessutom hade tjuvgeneralerna ett negativt inflytande, de gömde en del av stöldgodset i dessa världar. Genom att veta detta genomförde myggorna en massiv landning. Det finns tre miljoner utvalda soldater på varje planet . Så fort de rovdjursarmadas placerade sig exploderade de på en gång. Ett fruktansvärt vrål, skrik, skrik, ryckningar i lemmar av halvbrända larver. Förintelseblossar, var och en, beroende på typen av materia, är från tusen till fem tusen starkare än termonukleära. Avgifterna är relativt billiga och enkla. Här gjorde myggorna ett misstag och skickade inga skanningsgrupper framåt.

Valerka fnissade och kvittrade:

- Ja, det här är vår produktiva inverkan!

Marinka rättade:

- Några av våra! Det här är med största sannolikhet en anti-pulsarfilm !

Levka sa med särskild logik:

- Krig är vad som händer i vuxenfilmer!

Slavka morrade:

- Sluta göra antipulsära antimoner!

Storgeneralen Fearon såg dock inte detta - långt borta. All hans uppmärksamhet var fokuserad på flaggskeppet . Striden flammade upp mer och mer och, som Firon förväntade sig, tystnade superlasern tillfälligt, efter att tidigare ha förstört flera stationära citadeller. Flottan bröts upp i många separata grupper, som var och en oberoende, utan hjälp av högkommando, valde stridstaktik. Under dessa förhållanden avgjordes allt av numerär överlägsenhet, och han var på myggornas sida. Storgeneralen förstod att de inte kunde hålla ut länge och satte sig själv huvudmålet: att förstöra flaggskeppet. För att göra detta satte han ihop en grupp chock-rymdskepp och kom närmare och närmare. Den viktigaste styrkan hos ett sådant gigantiskt fartyg är dess kraftfält. Det kan bara slås igenom eller försvagas av ett konsoliderat slag till en punkt.

Marinka utfärdade:

Slå rakt utan att gömma sig,

Det har inte funnits någon tro på ord på länge...

Ord måste skjuta som stridsvagnar

Och slå orcherna i tänderna!

Valerka, med ett leende som gnistrade som pärlor, nickade:

- Det är definitivt sant! Men har myggor tänder?

Levka twittrade med ett leende:

Förgätmigej växer någonstans,

Mamma bakar pajer...

Pionjären har fortfarande tänder,

Snart växer huggtänderna!

Slavka morrade, skämtsamt och allvarligt på samma gång:

- Så att alla darrar, så att alla darrar, så att de respekterar!

Det verkade som att ödet gynnade dem en annan rumslig krökning uppstod i vakuumet, och en ström av meteoriter dök upp från ingenstans. Den var väldigt tjock och gjorde det svårt att sikta och skjuta. I mötande trafik störtade den främmande svärmen in i flaggskeppet.

Marinka stampade med bara fötter och kvittrade:

- Hyperpreon i kvadrat!

Valerka blinkade åt flickan och frågade:

- Varför inte i en kub?

Flickan morrade till svar:

- Och om kålhuvudet!

Slavka gnisslade:

- Det är rätt!

Från stöten darrade, vibrerade skyddsskärmen och avgav ett gnistrande dis. När megakryssaren hoppade närmare avfyrade den laddningar från alla sina plasmakanoner och avfyrade missiler och lasrar. Svarssalvan var mycket starkare den lyckades till och med skada fören och skära av vingen på det olyckliga skeppet.

Fonura morrade:

-Förstöra. Bränn denna utomjording. Av alla vapen - eld !

Nästa salva var dock inte så destruktiv. Kometer och meteoriter mildrade slaget.

Men andra fartyg drog upp. Slagets kraft var den här gången starkare. Efter att ha krossat fältet, redan försvagat av stora block, gjorde laddningarna ett imponerande hål.

-Nu är det dags att kasta termokvarkbomben . - Firon gav ordern.

Valerka twittrade som svar:

- Det här kommer bli riktigt, riktigt häftigt!

Marinka svarade med spänning:

- Och verkligen i strid!

Slavka vrålade:

- Hyperstjärna !

Levka skrattade och anmärkte:

- Nej, coolare blir det inte!

Vanligtvis är en sådan missil inte helt effektiv på grund av motmissiler eller anti-strålning , men i det här fallet, med en del av flaggskeppets förmågor förlamade, skulle det kunna fungera. Naturligtvis orsakade meteoriter problem även för mindre rymdskepp, men de led ändå inte lika mycket som denna jätte.

-Strålning till max! - skrek Firon med hög röst.

Accelererade av ultrafotoner flög tre missiler omedelbart in i genombrottet. Den hotfulla jätten ryste och lyckades ta emot två "gåvor". Men sedan exploderade den tredje laddningen något från sidan och vidgade bara det imponerande hålet.

Marinka gnisslade:

- Det här är jättebra - bara super!

Valerka lade till:

- Både hyper och super!

- Hundra kvasarer ner i avloppet! - Firon vrålade och kastade blixtar av frustration. - Misslyckas med en sådan attack. - Sedan lugnade han sig, allt var inte förlorat, befallde han in i gravitationssändaren . - Attackera flaggskeppet med all din kraft, sikta mot hålet.

Beställningen visade sig vara praktisk. Det extraordinära anfallet och anfallet var en stor framgång. Och även om fyra rymdskepp förstördes av retureld, vidgades klyftan.

Därefter flög en av termoquark-raketerna in i hyperreaktorn . Processen med kvarkfusion är miljontals gånger starkare än termonukleär fusion. En sådan kraftfull explosion brände omedelbart skeppets struktur och spred den i hyperplasma. Gravitationsvågen och fotoner som accelererade till superluminal hastighet förvandlade den till en förtärnad gas. Bläckfiskens tentakler, upphettade till kvintiljoner grader, uppslukade bitar av materia och brände närliggande skepp.

Valerka noterade aggressivt och snurrade på toppen:

- Det här är verkligen hyperquasar!

Marinka skrattade och svarade:

- Vad kan vi säga, allt kommer att bli extremt häftigt! Låt oss ta den och slå den med kraft på hakan!

Levka noterade med ett sött leende:

- Ja! Det här är verkligen en debut som spelas ut som en klocka!

Slavka svarade kvickt:

- Svart hål i kvasaren!

Firons megakryssare lyckades knappt hoppa till ett relativt säkert avstånd från den fruktansvärda likheten med en supernova. Ändå smälte den och vände sig flera gånger, kastade den långt bort och krossade ett antal skiljeväggar. Vapnen var svårt skadade, de flesta var ur funktion. Efter att ha förlorat det mesta av sin stridspotential blev rymdskeppet ett lätt byte för fienden. När han insåg detta och inte ville dö förgäves, mod är inte hänsynslöshet, beordrade Firon en reträtt. Megakryssaren manövrerade fyndigt och undvek fällor och tång, drog sig tillbaka och försökte hamna under skydd av sina skepp. Och ändå blev han nästan smälld, säkert blockerad, omgiven som en räv i ett hål. Fartygets få kanoner svarade trögt på det barbariska bombardementet. Kraftfältet gick fel, mer som ett trasigt paraply än en pålitlig sköld. Det är inte konstigt att rymdskeppet snart exploderade och föll i fragment.

Valerka klappade händerna:

- Bra!

Marinka lade till:

- Mega och meta pulsar !

Firon lyckades knappt fly på en liten båt. Detta räddningsskepp var praktiskt taget osynligt, en serie vågor skapade störningar i dess uppfattning, så att även gravitationsradar registrerade bara suddiga fläckar. Modet har sina gränser, och storgeneralen ville överleva. Dessutom har huvuduppgiften slutförts, och med en fyrfaldig, och nu kanske, femfaldig överlägsenhet hos fienden, är resultatet av striden självklart, och det bästa som kan göras är att dra sig tillbaka de återstående trupperna. Redan när han lämnade skeppet gav Firon order om att systematiskt dra sig tillbaka mot Madoron- systemet för att få stöd för planetförsvaret. Detta gjorde att vi kunde vinna tid och ta med oss ytterligare krafter till detta område.

Marinka twittrade:

- Layouten innan striden är kvasar !

Valerka fnissade och noterade:

- Och vi kommer faktiskt att blöta alla och rulla ut dem!

Levka noterade med ett leende:

- Gå och titta!

Slavka tog det och la till:

- Och ta ett foto i fecal annihilator !

Marskalk Fokhoron hade redan fått en signal om att stora fientliga styrkor kunde skära ner hans rygg. Han tvekade dock ganska länge av rädsla för en frontalattack. Var noga med att inte försvaga försvarslinjen. Dessutom lanserade fienden en avledningsattack och förstörde flera tusen fartyg . Ett sådant drag skrämde den redan fega baronen. Fokhoron var korrupt, fördärvad ända till halsen i korruption - en omoralisk typ. Och han är listig på sitt sätt , men samtidigt har han ännu inte lyckats sälja sig helhjärtat till myggor. Men det har redan gjorts vissa framsteg mot detta. Myggor visste hur man hittade förrädare, och några av hans följe anställdes. General Hertz producerade i synnerhet regelbundet rapporter som rapporterade både antalet trupper och hans kommandos omedelbara planer. Myggorna betalade generöst i krig, den smarte blir rik, den modige kommer framåt och dåren blir skjuten. Förrädare är dock inte bara smarta utan inte heller avlägsna människor. När allt kommer omkring, förr eller senare fångas de av kontraspionage, eller förråds av sina egna arbetsgivare. Anledningen är att han blev onödig, eller så blev han degraderad eller till och med skjuten. Men de försökte att inte prata om detta, tvärtom, de försökte behaga de betalda spionerna på alla möjliga sätt .

Valerka noterade:

- De har intellektuell förnedring.

Marinka förtydligade med ett skratt:

- Helt fotoniserad .

Slavka gnisslade:

- Hyperbanzai !

Levka lade till:

-Till ultrafotonkistan för alla myggor och skalbaggar!

Det lätta överfallet slogs tillbaka, och nu fanns det inte längre någon ursäkt för förseningen. Att komma ihåg extrakejsarens order att till varje pris undvika inringning och att ha fått en annan Fokhoron gav ordern till gravitationssändningen med en begäran, eller snarare en vädjan om hjälp.

-Låt oss uppträda. Länge leve den extra kejsaren!

Armadan gav sig ut, men det var redan för sent. Under tiden fortsatte fiendens överlägsna massor sin oändliga frammarsch.

Marinka noterade med ett skratt:

- Horden rusar mot oss som en lavin. Det finns ingen mellanväg.

Valerka svarade med ett leende:

- Annars ligger ni alla i ekkistor!

Fadorons system var ett av de mest befästa i galaxen. Centralplaneten var enorm och tätbefolkad - cirka tvåhundra miljarder. Alla tillvägagångssätt till det var igensatta med målsökande cyberminor , såväl som två dussin naturliga satelliter. Varje satellit är tätt översållad med plasma- och hyperplasmakanoner , såväl som missiler. Dessutom snurrade flera planeter, på vilka det fanns bosättningar och baser. Det var allvarliga slagsmål framför oss. Firon visste var han drog sig tillbaka, och myggorna var för bortdragna för att sluta. Tvärtom klättrade de som stridsvagnar och skonade varken sig själva eller sina liv. Rymdpirater var särskilt aktiva, kände lukten av något stekt , onda stjärnfilibusters klättrade som kackerlackor för att sylta, det var mycket frestande att plundra tätbefolkade världar.

Och nu blossar striden, som hade börjat blekna, upp med en ny otrolig raseri över att det till och med verkar som om stjärnorna skakar.

Valerka noterade aggressivt med irritation:

- In i det stora svarta hålet!

Grand General Fearon lyckades flytta till en lätt kryssare. Därifrån fortsatte han att leda striden. Myggornas första försök att bryta totalförsvaret på plats misslyckades. Massakern satt fast i utkanten av planeten Codd. De omgivande planeterna skakade av explosionerna. En av satelliterna fick så många fruktansvärda träffar att den splittrades från utsidan att det kan tyckas att det var ett strutsägg som sprack, så snabbt var dess förstörelse.

Marinka tog åter fram ett diamantglassglas från Hypernet, i tre färger grädde, slickade det och noterade:

- Det här är verkligen en kvasar, det kommer inte att skada din näsa!

Fonura lyckades överleva i sista stund och lämnade flaggskeppet på en räddningsmodulbåt. Nu utstrålade den onda larven hot, speciellt eftersom dess hud var allvarligt svedd av strålning.

-Ta inga fångar. Kväv alla, förstör dem, bränn dem, sprid dem till fotoner.

-Det kommer att uppfyllas, din stjärnöverlägsenhet! - Generaler av lägre rang gav order. Det var väldigt svårt att ta sig fram till Codd för varje litet steg man fick betala med tusentals, tiotusentals rymdskepp. Den obönhörliga lavinen närmade sig dock.

- Kläm dem så här. Nyp hårdare, inte mycket mer, och kvasaren tar slut! - Marskalkhertigen var upprörande. - Placera inte för många fartyg när du attackerar satelliter - slå till på långt avstånd. Det är mer försiktigt. Åh, djävulens graviominer !

Valerka höll med om detta:

- Ja minor, det här är verkligen ett extremt stort problem!

Marinka lade till:

- Det är mer logiskt att säga hyperquasar !

Levka förtydligade:

- Inte mer logiskt, men roligare!

Slavka gnisslade:

- Hyperrymdens kollaps !

Minorna kom faktiskt ut, nästan osynliga, de dök upp från rymden och rammade rymdskepp. Vissa förstördes på plats, andra fick tvärtom bara skador. Många explosiva anordningar var utrustade med en pulssprängare, som kan brinna genom kraftfält, om än under en mycket kort tid , vilket orsakar fruktansvärda skador. De stora förlusterna hade gjort att myggflottan förblödde, och även piraterna började visa tecken på rastlöshet. Om det finns så stora förluster på inflygningarna, hur mycket måste då gå förlorade på själva planeten.

Pionjärflickan mumlade:

- Kommunism är inte bara ett system - döda snabbt myggan!

Fonura slutade dock plötsligt rasa och spy ut svavel. En bra idé kom upp för honom.

-Tänk om vi använder ett annat, kraftfullare vapen mot Fukils? - Larven fnissade. - Vi har det trots allt, det är också en väldigt effektiv laddning.

Valerka gnisslade instämmande:

- Det är klart de har! Att du inte ens kan ta blicken från det!

Det Fonura tänkte på var inget annat än en " hyperradiobomb ". Detta nyaste vapen avgav special superneutroner är en miljard gånger kortare våglängder än gammastrålning. Den explosiva kraften hos en sådan laddning är inte stor, men hyperstrålningen är miljontals gånger starkare än normalt . Och den genomträngande kraften är kolossal - gyridovågor , detta är inte ett skämt, de kan brinna genom planeten. Den största nackdelen med enheten är att den inte kan explodera i yttre rymden. På grund av dess designegenskaper var denna utföringsform av osynlig död endast lämplig för användning på planeter, och även då inte på alla. Men i det här fallet passade Codds värld. Denna fruktansvärda enhet förstörde två tredjedelar av världens befolkning. Det är bra att myggorna bara hade en sådan laddning.

Valerka noterade med ett leende:

- Inte ett dumt tillvägagångssätt?

Levka mumlade:

- Troligtvis inte ett svart hål !

Slavka väste:

- Men med hyperambition !

Marinka gnisslade:

- För pionjärerna!

Vilket mycket bra vapen, du dödar arbetskraft, men all utrustning och materiella tillgångar finns kvar. Det är bara synd att det fortfarande är för dyrt. För att skapa gyridovågor krävs en stor mängd garvanik , och detta är det sällsynta elementet i universum. Men de har ännu inte lärt sig hur man syntetiserar det på konstgjord väg.

-Överraskning nummer två! - Fonura var väldigt nöjd. - Rengöring av planeten med en gyridkam .

Marinka gnisslade :

- Fire Princess Plasma !

Förutom fukolerna levde fucianter, genomskinliga landmollusker, i detta himmelska rike. De arbetade för Fucolia och levde ganska bra. Att erövra dem var lika lätt som att beskjuta päron, ett par salvor, och futsianerna höjde sina tassar till toppen. Därefter fick aboriginerna behålla en betydande del av sin autonomi. Nu fick denna ras rättigheter på lika villkor som Fucols . Strålningen gjorde dem blåa, smutslila och rödbruna. Många var täckta av fläckar och vred sig i outhärdlig smärta. De som dog omedelbart kan sägas ha tur - de blev svarta, med fenorna limmade ihop, medan andras vånda varade i många timmar. Många robotar, både strids- och industrirobotar, skadades också, särskilt eftersom några av dem inte var helt handikappade, utan blev galna, kastade sig över de få överlevande eller brottades med varandra. Bilden var verkligen skrämmande.

Till och med den lärda Valerka vrålade:

- Hyperläskigt ! Och det är kvasar !

Det förlamande slaget slog ut större delen av försvaret och myggorna tog till slut initiativet. Endast en del av satelliterna fortsatte den desperata striden Fukols sålde sina liv dyrt. De hade dock bara max en halvtimme kvar.

-Var är den här förbannade Fokhoron så att han själv kan begravas. - Firon svor. "Jag har redan bett honom om hjälp så många gånger, men inget svar, ingen hälsning." Ett svart hål under hans kitin!

Hjälpen var verkligen sen. Tvärtom närmade sig ytterligare förstärkningar myggorna.

Marinka stänkte med sina bara fötter och gnisslade:

- Sakta inte ner i svängar, det är det enda sättet du lär dig att vinna!

Valerka twittrade:

- Det här är den högsta nivån av inflytande på hyperfotoner!

Fläkten fortsatte att klia, brännskadorna brann skoningslöst. Efter en kort fundering bestämde han sig för att ta ett läkande bad utan att vänta på slutet av stjärnstriden. Hertigmarskalken beordrade att den skulle fyllas med en regenererande lösning och störtade ner i den purpurröda vätskan. Det var väldigt behagligt, sårsåren pirrade, smärtan avtog. Larven vred sig, stänkte smaragdskum och rörde sina tassar. Sedan lutade sig marskalken ut och fortsatte att ge order.

-Kom in från vänster, hundra tusen rymdskepp till höger flank och till nedre hörnet. Så här. Tryck nu på honom bakifrån. Använd en spiralbypass. Cirkulär dykning . Och nu har vi skingrat oss.

Statliga rymdskepp lydde honom utan tvekan, men piraterna agerade så gott de kunde . De var främst intresserade av planeten Codd. Många av dem började landsätta trupper i denna lidande värld. Den himmelska luften luktade svaveldioxid, och därför gick det att råna endast i rymddräkter. Den joniserade atmosfären producerade svag strålning som snabbt förlorade sin styrka och var praktiskt taget ofarlig för levande varelser. Men samtidigt var det en bitterhet i min mun, och jag ville spotta. Trofévinet, ofta en vätska som är oförenligt med kroppen, hällde dock ner i halsen. Proteintyper uppskattade särskilt alkohol, men svavelandande typer föraktade det inte. Bland annat kryddades vissa viner med så exotiskt " dop " att det förvrängde hjärnan, eller logiska molekyler, hos dem som inte hade hjärna.

Valerka noterade med ett skratt:

- Ja, och dessa freaks förgiftar sig själva!

Marinka skrattade och svarade:

- Pionjär, om du ser någon röka, behandla honom som en fiende till folket! Döda bara inte med en blaster!

svagare korsarerna föll döda. De kläddes sedan av sina egna medbrottslingar och klipptes ibland tyst med hyperlaserblad. Det vill säga, kaoset rådde med full kraft. Byggnaderna var i stort sett intakta, och därför var plundring skenande. Snart anslöt sig även statliga besättningar till pogromen. Alla ville ta mer. Det var dock inte över än. Mycket sent, men Fokhorons styrkor anlände. Den ambitiösa greven grävde länge, men tog sig ändå ordning.

Och ögonblicket, som det visade sig, var framgångsrikt för honom, trängdes de flesta fartygen ihop och förstörde Codd. Följaktligen hade marskalk Fukil överraskning och en bättre position på sin sida.

Valerka noterade kvickt, flinade med tänderna, gnistrande som lackskorna på en prinsessa:

- Vårt lag är det starkaste, från taigan till de brittiska haven!

- Och till universums ände! - tillade Marinka.

Nu följde kanonaden ett helt annat scenario. Myggorna pressades till ytan av den hundra och tjugofem tusen kilometer planeten. Många pirater hade redan blivit så upprörda att deras rymdskepp förblev stående på planeten och med sina kraftfält avstängda, utgjorde de ett enkelt mål. De sköts från omloppsbana. Filibusterna svarade trögt. Endast Fukils regeringsstyrkor bjöd på allvarligare motstånd.

-Här är leddjuren " fluorider ". De flög in i mitt huvud. Ta med reserver till slakten och omorganisera. - Fonura drog hologrammet. - Kom bort från den här planeten, varför har du fastnat som maskar vid avföring?

Marinka noterade nyckfullt:

- Han uttrycker sig okunnigt!

Vid dessa ord utvecklade marskalkhertigen en fruktansvärd aptit. Han har ännu inte ätit middag, och synen av många miljarder levande individer som dör väcker brutal hunger. Även om Fonura var en larv var han väldigt förtjust i kött, speciellt bakat med blod.

-Levera den till mig direkt, jag är hungrig. - Hertigen knackade på armstödet.

Valerka noterade med ett skratt:

- Och den här vill äta sig själv under striden! Barn, ta inte hans exempel!

Som alltid levererade färdiga robotar, som kände befälhavarens smak perfekt, honom saftiga, ångande bitar av sumpigt grönt kött med bruna fläckar, garnerade med vintusianska gräshoppor och beströdda med Suhartos burpsås. Detta djur är en blandning av en flodhäst och en huggorm och livnär sig på jätteväxter. Allt tillsammans var väldigt gott och bokstavligen smälte i munnen. Myggornas fyra tungor hjälpte aktivt till, och tre rader med blå, gula och gröna tänder tuggade aktivt mat. Ibland fastnade enskilda trådar mellan tänderna, och för att lösa upp dem var det nödvändigt att skölja munnen med en svag lösning av ligusinsyra . Detta följdes av ett speciellt syrabasöl med tillsats av salpetersyra och svavelsyra. Det är näringsrikt, hälsosamt och framför allt slår myggen i huvudet.

Marinka gnisslade:

- Fall inte pionjärer i ett svart hål!

Medan Fonura hade roligt tog resten av generalerna kontrollen. Nu tog stjärnstriden en annan vändning. Området runt Codd var svårt att känna igen det var fyllt med skräp, fragment och annat skräp. Korsarerna och lavemangarna kämpade desperat tillbaka, men inte särskilt effektivt, medan de upplivade fukolarna tryckte på. De tunga slagskeppen "Tushat" var särskilt nitiska de hade många hundra, tusentals vapen och lasrar. I synnerhet lyckades de enkelt förstöra locket på kryssare. Nu närmade de sig, som zombies, de förlamade följeslagarna. Spår av projektiler, blixtlasrar, rykande skrovbitar som flög i alla riktningar överbelastade bokstavligen utrymmet. Vågen lutade tydligt och alltmer till förmån för Fucols. Fienden hade dock inte helt uttömt sina reserver. Och otaliga horder av myggor flög in i hyperrymden igen . Och en tung ultraplasmatornado föll på leddjursskeppen. Väl i hans famn var det få som lyckades överleva. Här är en typisk besättning från Fukols, beväpnad med den senaste tekniken. Kapten Folod lade händerna på gravitationsratten , kontrollen var väldigt enkel, som en barns joystick, och fukols tränade sedan barndomen, först på spel, sedan på välrenommerade simulatorer.

Marinka gnisslade:

- Du har rätt, hyperfoton - träna !

Och så hördes också ett tjut:

-Vad tycker du, Grand? Kommer vi att kunna ta oss ur något sådant här levande? plasmakvarnar .

-Det finns alltid en chans, Folod. Det viktigaste är att undvika dubbla fästingar.

-Dessa förbannade plasmaslagskepp, de har bra skydd och många vapen, de är praktiskt taget osårbara för vår kryssare.

-Om du bara kommer på extremt nära avstånd och skjuter en volley på blankt håll.

-Ja, i det här fallet blir vi själva skjutna. - Grand, kaptenens förste styrman och deltidskommissarie, pekade på ett kluster av rymdskepp och förstörde den misshandlade Fukil-flottan med kraftig eld från alla deras kanoner .

-Kanske vi träffar där Vatormorolas studsar i vakuumet .

Piper som svar:

-Och vad kommer detta att ge?

-Vi kan förstöra en stor försörjningstransport. Och utan dem kommer det att bli svårt att slåss på denna planet. Förresten, det är minerat.

-Det är vad Fold, om det är så, så är det nu dags att riva upp det.

Och faktiskt, i det ögonblicket exploderade det. När de insåg att det var tydligt att Codd inte kunde hållas tillbaka, och att nästan alla civila var döda, detonerade Fuquils djupa termoquarkminor. Kontinenterna sprack på en gång och föll i en kaskad av eld. Hela ytan vek upp och smulas sönder till extremt het sand. Kort sagt, världens undergång har kommit.

Valerka gnisslade:

- Fall ner i ett svart hål!

Flera miljarder pirater, och myggor som ännu inte hade lyckats evakuera, brändes omedelbart. Deras enda tröst var att de dog nästan smärtfritt. När allt kommer omkring kan smärta inte överföras snabbare än ljusets hastighet, och denna typ av hyperplasma är hundra och tio gånger snabbare.

- Bara så, som om någon hörde oss, nu kommer den här världen inte att vara lämplig att använda på länge.

-Vad vill du , Grand. Vi skulle vilja överleva själva. - Fold förbannad av njutning.

-Det här är kraften hos en termoquark raket. Vi har också en, så vi använder den för att riva transporten.

- Hur är det med motmissilen ? Detta är svagheten med detta vapen, det är lätt att ta över med ett mötande skott.

-Du kan använda störningar och Zet-strålning.

- Det hjälper inte mycket, även om det är bättre än ingenting.

-Låt oss då ta en risk - förmögenhet gynnar de modiga .

Valerka, denna lärde pionjärpojke, ansåg det nödvändigt att tillägga:

- Och smart också!

De fortsatte att manövrera och närmade sig transporten. Kryssaren dök som en fisk.

-Avstånd till mål? - frågade Folod.

-Femhundratjugosex simuleringar .

-Motorer i metaplasma driftläge. Beredskap sju kurankul . - Folod kastade tillbaka hjälmen som höll på att glida av hans huvud. - Nedräkningen har börjat.

Den snabba inflygningen till fartyget, lastat till gränsen med lastcontainrar, började.

- Låt oss smälla!

-Var försiktig, det finns en startramp till höger. Möjligen flera missiler. Åh, de lyfter mot oss.

-Vi genomför en vanlig antimissilmanöver .

-Kommer inte att fungera. - Grant lyckades viska.

Men den här gången lyckades den fjäderlätta kryssaren fly och flydde skickligt undan den dödliga kyssen.

- Det är det, och du sa att vi inte skulle ha tid. Allt är möjligt om du är försiktig. "Folod knäppte med sin partners platta näsa.

Marinka noterade:

- Är det här roligt? Det är synd att le här!

Nu var de nära. Fiendens kanoner sköt mycket tätt, det verkade som om ett hyperplasmiskt vattenfall öste ner. Men det är omedelbart klart att salvorna inte är riktade, utan störtflod i naturen.

-Raketen borde i teorin passera. Såvida det inte är någon olycklig olycka förstås.

De fastnade något, skiljeväggarna var spruckna. I detta ögonblick nådde de lanseringsintervall.

-Må den Allsmäktige hjälpa oss. - Vik intryckt start. Bombplatserna öppnades. Och sedan simmade de ut, två skönheter - stoltheten över Fukil krigsmaskin.

Hyperfotiska jetstrålar spred raketerna, och själva rymdskeppet flyttade tillbaka och ökade dragkraften.

-Om det exploderar så är det inte bra för oss heller.

Myggorna hann inte ens reagera innan två missiler, efter att ha passerat kraftfälten och gångjärnsförsedda sidor, kraschade in i skrovet. Termoquark- blixten slog till i alla riktningar med oöverträffad kraft, förångande vapen och utrustning. Dessutom började detonationen av i första hand förintelseförnödenheter . Så explosionen var allvarlig. Den gigantiska brännande tsunamin spreds och delvis avdunstade närliggande rymdskepp, men kryssaren lyckades fly.

-Så här! Någon sa att det var omöjligt! - Folod var förtjust.

-Varför är du glad? Vi förlorade alla striden. Och nu kommer vi i bästa fall ha turen att överleva.

-Det här är inte litet, för livet är en givande sak.

Faktum är att Fokhoron var feg och måttligt försiktig. När han såg att slaget höll på att förlora och den överväldigande fördelen var på fiendens sida, beordrade han en reträtt. Fukilarna drog sig tillbaka på ett organiserat sätt, delade upp i separata grupper och knäppte samtidigt hopplöst.

Efter att ha lidit betydande skador förföljde myggorna dem inte tillräckligt aktivt, uppenbarligen av rädsla för bakhåll. I verkligheten hade Fokhoron ingenting, men Firon försökte bygga flera listiga fällor. I synnerhet om man ska locka in fienden i ett svart hål. Men myggorna var på alerten och stoppade skickligt alla försök att kringgå. Så gradvis ökade avståndet mellan de två armadan och skärmytslingarna upphörde. Det blev lugnt. Fokhoron skrev ett brådskande meddelande till centrala högkvarteret. Där överdrev han kraftigt antalet fiender och de förluster de led. Han krävde, eller snarare, bad tårfyllt om förstärkningar, försökte flytta skulden för nederlaget på Firon .

Marinka gnisslade:

- Det kommer verkligen att bryta av fienden!

Firon, i sin tur, förebråade Fokhoron för att han var sen och bad honom också att skicka en stark sicurs. Båda befälhavarna hatade varandra och var redo att dränka sin partner i en sked vatten, eller blötlägga dem i en foton. Men det är deras sak. Under tiden slog rymdskeppen sig ner för reparationer. Det var mycket skador på deras fula, håliga skrov täcktes på alla sidor av reparationsrobotar. Vakuumsvetsning glödde, lasrar darrade, cyborgs med många tentakler tog in reservdelar. Efter att ha fått en käftsmäll slickade megaimperiet sina sår. Ett av fragmenten, som hade svetsats, utlöste gnistor.

. KAPITEL nr 3

Filmen var förstås magnifik, med specialeffekter, och såg ut som gigantiska hologram, vilket generellt kan sägas vara hyper .

Marinka twittrade:

- Bra, men...

Valerka nickade:

- Ja, ljuder signalen, det är dags för oss att gå till samlingsplatsen. Och du borde verkligen skynda dig.

Levka nickade:

- Ja, det kan man inte argumentera mot!

Slavka twittrade:

- Låt oss lyfta!

Och de fyra krigarna från framtiden hoppade ut i rymden i riktning mot Burevestnik-lägret.

Pionjärbarnen rusade som en ljusström i ett vakuum. Och de inkarnerade, alldeles intill själva bostaden för de unga leninisterna. Lägret var väldigt vackert. Byggnaderna liknade lyxiga tempel, med mycket utarbetade former.

Och i mitten glittrade en staty av Lenin, dekorerad med ädelstenar, med alla regnbågens färger. Det är storleken på ett bra berg. Flera pojkar och flickor snurrade i luften.

Barn i röda slipsar snurrade och gjorde loopar. Det hela såg väldigt roligt ut. Och det blev en vändning och en revolution.

Marinka noterade med ett belåtet leende:

- Det här är den lyckliga barndomen som Vladimir Iljitj gav!

Valerka nickade instämmande:

- Lenin var ett geni för århundraden sedan han förutsåg kommunismens fenomenala landvinningar!

Levka fnissade, vred sig i luften och svarade:

- Ja, det här är verkligen väldigt coolt !

En enorm fjäril med fantastiska mönster på vingarna flög över statyn av Lenin. Och det såg jävligt vackert ut.

Slavka noterade med ett sött leende:

- Ja, det är hyperquasar!

Marinka klickade på sina bara tår och kvittrade:

- Det finns värme och snö i världen,

Världen är både fattig och rik...

Och nu vilken skapare som helst -

Rymdskepp står i rad!

Levka bekräftade och blinkade med ögonen, som ändrade färg från lila till orange:

- Ja , vi bygger inte bara rymdskepp i rad! Tiden kommer, och vi kommer att skapa universum!

En robottjej dök upp, som om jack-in-the-boxen hade hoppat ut. Hon snurrade runt som en topp och kvittrade:

På rymdskepp rusar vi över vågorna,

Fotoner rusar åt olika håll...

Barn, jag säger hej till er,

Barnet kommer att bli stridshärdat!

Och flickan med underbar skönhet blinkade åt pojkarna och gjorde en kullerbytta i luften.

Killarnas humör steg kraftigt. Och de blottade sina vita och vassa tänder, som vargungars.

Sedan dök det upp fler barn. Otaliga kohorter av pionjärer hoppade ut från olika håll. De vred sig, vände sig och fnissade. Men så hörs signalen. Och ungefär femhundra killar ställde upp i leden på en gång. Nu hänger det barn i luften. Och röda slipsar lyser som rubiner på allas halsar. Och även uniformen blev samma vit-röd-vita färg. Och mest bara fötter, täckta med blå sandaler.

Och killarna stod på uppmärksamhet. Den högtidliga hymnen låter:

Den oförstörbara unionen av fria republiker,

Det var inte brutalt våld, utan ond rädsla som förde oss samman...

Och upplysta människors goda vilja,

Frid, vänskap, ljus, förnuft och mod i drömmar!


Nu är alla jordens folk förenade,

Vi är jordiska bröder och vänner för alltid!

Må Lenins högsta namn förhärligas,

Alla nationer i världen är en helig familj!

Kör:

Hallå vårt fria fosterland,

Vänskap mellan folk är ett stöd för alltid!

Laglig makt, människors vilja,

Människan styr nu universum!

Vi har öppnat vägen till rymden för människor över hela världen,

Fascismen förstörs, framsteg upphöjs!

Vi går härliga mil mellan stjärnorna,

Under sovjeternas styre har den mänskliga anden uppstått!

Kör:

Ära till fäderneslandet, vår fria,

Vänskap mellan människor är ett stöd för alltid!

Laglig makt, människors vilja,

Människan styr nu universum!


Det finns ingen starkare ande av fosterlandet i universum,

Alla som är intelligenta är en broder efter våra hjärtan!

Vi tjänar fäderneslandet starkare, eller rättare sagt

hypermattan i näven !

Kör:

Ära åt fäderneslandet, vår fria,

Vänskap mellan människor är ett stöd för alltid!

Laglig makt, människors vilja,

Människan styr nu universum!


De nådde Berlin på stridsvagnar, skjutande,

Åtminstone en massa vackra människor dog!

Den röda fanan lyser och ger frihet,

Och skurken kastas in i infernot av kärlekens kraft!

Kör:

Ära åt fäderneslandet, vår fria,

Vänskap mellan människor är ett stöd för alltid!

Laglig makt, människors vilja,

Människan styr nu universum!


Tro, vi kommer att skydda och utvidga fosterlandet,

Låt oss ge ett oändligt hav av kärlek!

Under den ändlösa, store messias flagga,

Låt mina ättlingar leka av skratt!

Kör:

Ära åt fäderneslandet, vår fria,

Vänskap mellan människor är ett stöd för alltid!

Laglig makt, människors vilja,

Människan styr nu universum!


Till universum för vi frihetens kommunism,

När allt kommer omkring gav Lenin oss sinnet att skapa...

I hela universum kommer folk att smälta samman,

Framsteg lyste upp våra tankar i våra drömmar!

Kör:

Ära åt fäderneslandet, vår fria,

Vänskap mellan människor är ett stöd för alltid!

Laglig makt, människors vilja,

Människan styr nu universum!

Efter en sådan sång bugade pionjärerna och ett vackert flickansikte dök upp. Det var ungt och oerhört charmigt. Hon log och noterade:

- Ordförande för planeten, Svetlana Harpun, hälsar er, unga leninister!

Därefter delades ett stort hologram av flickans ansikte upp i femhundra små. Och dessa färgade hologram flög upp till killarna. Även om det i den nya världen finns tio gånger fler representanter för det rättvisa könet än det starkare, finns det ungefär dubbelt så många pojkar i det här lägret. Och flickans hologram kysste dem på pannan och läpparna. Det var trevligt och flickan luktade underbar parfym.

Pojkarna rodnade ofrivilligt, flickorna log.

Därefter blev de femhundra hologrammen ett igen, och flickordföranden sa:

- Mina yngre bröder och systrar! Det råder frid och ordning i vårt universum, men hyperplasman måste hållas aktiv. Därför förklarar jag militär träningssäsong för dig.

Olika typer av spel och stridsträning bör hålla dig på tårna!

De unga pionjärerna räckte upp händerna i den vanliga hälsningen och utbrast:

- Jag tjänar Sovjetunionen! Ära till Sovjetunionen!

Och de tillade unisont:

- Lenin och hyperplasma är med oss!

Flickan nickade och fortsatte:

- Ät under tiden. Den som äter äter för Lenin!

Och hennes hologram försvann.

Kristall- och diamantbord dök upp i luften, lastade med olika rätter. Och barnen själva blev åter färgglada i sina kläder. De flesta killar och tjejer föredrog att umgås barfota. Dessutom är deras tår så kvicka och böjer sig så skickligt.

Att de kan ta skedar, gafflar och knivar.

Valerka, som satte sig ner och glatt öste upp den gyllene glassen i småstenen med en sked, noterade:

- Vad tror du, i den närmaste galaxen kan en civilisation attackera oss?

Marinka ryckte på axlarna och svarade:

- Personligen tvivlar jag på det. Om de är så tekniskt avancerade måste de helt enkelt ha ett kommunistiskt system. Men kommunistiska stater bekämpar inte varandra.

Slavka log, tuggade en blandning av mango, choklad och en hybrid av gräshoppor med pistagenötter, och anmärkte:

- En gång, minns jag, bröt det nästan ut ett krig mellan Sovjetunionen och Kina. Så kommunism kan vara annorlunda!

Levka nickade:

- Och Pol Pot kallade sig kommunist. Och han begick själv folkmord på sitt eget folk värre än nazisterna.

Valerka blinkade åt killarna:

- Vill du slåss med nazisterna? Vi kan göra detta i virtuell verklighet. Och allt kommer att hända som i verkligheten! En fullständig illusion av verkligheten.

Marinka fnissade och noterade:

- En intressant idé, men låt oss först prova något mer modernt. Och vi kommer alltid att ha tid att bekämpa nazisterna!

Levka nickade instämmande:

- Det är allt. Hundratals år har gått sedan det stora fosterländska kriget, och det är redan en lång historia. Och alla flockas till henne. Till och med pionjärsången handlar om detta!

Slava sa med ett leende:

- Men Vladimir Lenin är ännu mer gammal, och han förhärligas som evigt levande!

Valerka sa självsäkert:

- Snart ska de lära sig att återuppväcka de döda. Forskare har redan upptäckt den enskilda tidens flod. Om du går ner till dödsögonblicket och tar bort kroppen därifrån, kommer den att återställas i framtiden, och personen kommer att leva med ny, otrolig styrka!

Levka fnissade och sjöng:

Odödlighet sedan lång tid,

En man letade, fängslad av ett underbart mål,

I de gamlas religioner,

Och i senare tiders strikta vetenskaper...

Marinka nickade och bekräftade:

- Ja, det finns en sådan sak. Det var därför kristendomen var så attraktiv? Det lovade människor odödlighet och en glädjefylld odödlighet, där människor nästan var lika med gudar. Mer exakt, utan detaljer.

Pionjärpojken Valerka nickade:

- Höger! Så varje person älskar sitt eget. Här i islam tog de med sig mer detaljer till paradiset. De kom på harem och palats. Men frågan är: om en man har ett harem, hur är det då med en kvinna? Tänk om det räcker med en man och en älskad tjej?

Slavka noterade:

- Ja, tittar man på det så är det här mer ett minus än ett plus! När det finns mer specificitet dödas intrigen . Och varför behöver någon som inte vet hur man dödar tid evigt liv?

Levka noterade:

- Vi är nästan odödliga. Vi blir i alla fall inte gamla. Och i så fall har vi fortfarande så många bra saker framför oss.

Valerka twittrade:

För nu är vi bara barn,

Vi måste växa, fortfarande växa...

Bara himlen, bara vinden,

Bara glädje ligger framför oss!

Bara himlen, bara vinden,

Bara glädje ligger framför oss!

Marinka log och föreslog:

- Valerka och jag ska gå nu och gå igenom hinderbanan.

Pionjärpojken nickade instämmande:

- Självklart! Idag är det semester till morgonen - låt oss bryta igenom fraern !

Barnen blinkade åt varandra.

Efter vilket pojken och flickan tog och dök in i den virtuella verkligheten i Hypermatrisen .

Pionjärsoldaterna tog på sig hjälmarna, och världen runt dem förändrades plötsligt, monstruösa hologram började röra sig.

Valerka, även om han förstod att det var låtsas , kände en viss skygghet. Han visste att att övervinna en hinderbana var typiskt för slumpmässig träning av en mer eller mindre seriös armé.

Marinka viskade till honom:

- Var inte blyg, partner! Det är bara magisk elektronik.

- Var fick du tanken att jag var blyg? - Valerka Lagunov var modig, men hans tänder klingade förrädiskt.

Och det förvånade pojken faktiskt att han inte hade spelat sådana spel tidigare, och för guds skull. Och nu är han som en tvåårig pojke, och då är förmodligen små barn som spelar i virtuella spel inte så rädda.

- Det här är en speciell strålning, den ingjuter rädsla i oss. Det är som om vi glömt att vi inte är gröna nybörjare, utan rutinerade krigare! Partnern strök försiktigt pionjärpojkens muskulösa bröst. Ögonen brände.

Valerka svarade varmt:

- Jag kämpade inte riktigt, inte ens en dag, men jag tränade hela mitt liv!

Han visslade som en näktergal.

Till en början, av alla vapen, fick de bara en liten, solid laserdolk.

Han såg inte ens särskilt allvarlig ut. Visserligen var den lätt och kunde förlängas något. Den första fienden liknade en taggig snigel, med en näbb som sticker ut ur skalet. Den första stigen gick längs en hal, roterande yta på vissa ställen. Därför föll Valerka, som avvek från fiendens attack, nästan. Hans vän slog skalbaggen och skar den i två delar, och bitarna föll av.

- Jobba med dolken! - ropade Marinka. "De är inte så läskiga som de vill verka."

- Jag märkte det! - Sa Valerka. - Fast det händer något konstigt med kroppen. Det är som om nervändarna var frusna!

Pionjärkrigaren gnisslade:

- Du ska se, slå! Det är all " upptining "!

Virtuella monster, vissa människoliknande, andra med många tentakler, attackerade dem. Den här gången var Valerka på alerten. Kontraslaget skakade den närmaste fienden. Nästa han dödade var en hermafrodit man. Jag tycker inte alls synd om en sådan freak . Men likheten med en bläckfisk med svärd blåste nästan av huvudet.

Efter att ha blivit fångad av svärdet började min kropp att värka och värka.

- Det är äckligt, han gjorde mig illa! - Valerka förbannade. "Jag trodde inte att jag var så klumpig."

-Har du någonsin kämpat med virtuella monster? - frågade Marinka.

- Med en ananasapa! Hon jagade mig och jag dog nästan. Även om det finns några excentriker som säger att alla apor är snälla och älskar människor för att de är dess bröder.

- Våra motståndare är varken goda eller onda. De är likgiltiga, som havet som pirater seglar på.

- Mer troligt till och med ett vakuum. Havet är varmt och mjukt. - Pionjärpojken träffades av en blandning av en banan och en tiger, med raketer istället för huggtänder, som hoppade på honom. - Jag fick ett svart hål på huvudet på de här hinderbanorna. Det är sant, nu händer något dåligt med kroppen.

Pionjärkrigaren gnisslade:

- För att vara ärlig, jag är också rädd och anti-pulsar!

Pojken och flickan fortsatte att röra sig. Till en början var monstren inte speciellt snabba, vilket gjorde uppgiften lättare. Valerka och Marinka fångades dock något av utsläppen. Det blev värre eftersom monstren började spotta eld. Valerkas mage brände och han kände verklig smärta.

- Det får mig att vilja vända magen! - Han sa.

- Och det är inte lättare för mig! - Flickan pekade på sitt högra, nästan bara bröst. Blodet rann från henne. De spottade på Valerka igen, pionjärpojken var sen, hans axel träffades , vilket tydligt bröt hans ben. Och när benen på en vanlig människa är brutna gör det så ont att du kan dö av chock. Även om Terminator-pojken inte var en vanlig person, kände han sig malplacerad för tillfället. Han kände speciella, extremt skadliga vågor som förlamade hans förmågor.

- Jag mår dåligt! - Valerka svimmade. Flickan gnuggade sitt vackra, släta ansikte med en professionell rörelse.

- Dyk inte ner i ett svart hål, min käre riddare. Medvetandet återvände, men samtidigt smärta. Valerka stönade, svaghet kvävde honom:

- Jag går inte längre.

Pionjären gnisslade:

- Bli inte blöt! Här finns en första hjälpen-låda.

Hinderbanan var faktiskt som ett datorspel. Det finns ytterligare liv och, viktigare, energi som orsakar omedelbar regenerering. Ja, det var svårt, men killarna lärde sig.

- Huvudsaken är att inte dra sig tillbaka och inte ge upp! - sa Marinka. Inte heller hon var tillfreds, då och då, gjorde misstag, fick smärtsamma slag. Sedan vände sig paret vid det och började agera mycket mer harmoniskt. I nästa steg fick de hoppa på svampar som svävade i luften, undvika flygande knivar och krypa över taggtråd. Striden blev allt hårdare, och motståndarna rörde sig snabbare och snabbare. Visserligen blev det möjligt att använda tillfångatagna vapen, också virtuella, men i sina egenskaper ganska lika verkliga dödsbärare.

Valerka, i synnerhet, provade en multi-barrel vibrothrower ! Det skapade små sprickor i rymden. Visserligen föll det sönder efter tre skott, men mejade ner flera rader av motståndare.

"Inte illa!" sa pojken.

- Försök att skaffa en bubbla plasma launcher ! - Marinka rådde - Det här kommer att vara mycket mer effektivt.

Krigarpojken noterade:

- Tja, det är ingen dålig idé heller. Och var han?

Pionjärflickan gnisslade:

- Det här är ett så litet rör att det liknar ett pionjärhorn. Blås in i den och du kommer att se den snabba flygningen av en hyperplasmisk kaskad.

Pojken kom knappt undan salvan, kröp en liten bit längs den flisade ytan och plockade upp bugeln. Skott.

Bubblorna föll längs en slingrande linje och studsade försiktigt. Varelserna de träffade exploderade.

- Vad! Inte illa! - sa Marinka. - Slå bara ner den så att färre bubblor flyger upp i himlen.

Pioneer Boy kvittrade:

- Jag försöker mitt bästa!

Den unge krigaren sa:

- Försök och bli inte förvånad!

Pionjärflickan tog också upp ett starkt vapen och använde det och visade oböjlig kraft.

Striden blev mer och mer intressant. Här slåss de på en planet där vatten först rinner i en bäck under fötterna, och sedan strömmar fruktansvärt hala flytande helium, och kraftfulla lasrar skjuts uppifrån och under, förintelsegranater exploderar.

Valerka sköt tillbaka med båda händerna på en gång och dansade till och med en kringla.

Han greps flera gånger och skar av hans vänstra ben. Tack vare min sambo hjälpte hon mig att komma till den livräddande första hjälpen-lådan. Benet har växt.

- Du är cool, Marinka.

Krigaren fnös föraktfullt:

- Du är en svagling, Valerka. Bebisar uthärdar sådan vild smärta, och du stönade!

Pionjärpojken var inte sig själv, något störde honom :

- För tillfället uppfattar jag allt mycket mer akut!

Efter att ha lagt ner ytterligare en rad med monster sa Marinka:

- Ha tålamod i alla fall!

Den leninistiska pojken suckade, det blev otroligt svårt att tala:

- Du måste, jag är en man!

- Det är det, man! - Ett ögonblick kopplade deras läppar ihop. Valerka kände den honungssöta sötman av en ung kvinnas kyss.

Pionjärens huvud började snurra, och han tappade nästan medvetandet och kväkade:

- Gudinna!

- Djävulen! - svarade jungfrun.

De gick sedan in i en ständigt föränderlig atmosfär med hårda vindar. Antingen blåser det framifrån, eller tvärtom trycker det in i ryggen. Och fienderna förändras ständigt, ibland flyger de som getingar, ibland, tvärtom, kryper de som giftiga ormar. Men du måste ständigt slåss, hoppa från en plattform till en annan och till och med ta konstgjorda flugor och ödlor i benen och flyga ut ur fällorna med deras hjälp. Vissa exemplar, särskilt fjärilsblommahybrider, är fantastiskt vackra. En blandning av trollslända och tulpan, gnistrande med alla regnbågens färger med en berusande lukt. Kvasar ! Bara munnar klickar bakifrån som elektroniska musfällor, meterlånga tänder gnistrar med blixtar. Det finns också större, fem meter och till och med tio meter huggtänder. Valerka lyckades glida förbi dem. Ett av monstren, en hybrid av en tank och en skorpion, exploderade med ett vrål och spred brännande godis.

- Vi blir inte fotograferade ! Kvarkar fångas inte. - Den tappre krigaren sjöng.

Återigen får pojken skada från förintelseblixtar . Och nu är tjejen ännu värre, hennes ben slets av igen. Men hon hoppar skickligt på ena delen, utan att tänka på reträtt. Det finns dock ingenstans att ta vägen.

- Vi har ett sätt, antingen överleva eller dö! - sa Marinka med något banalt patos.

Den unge pionjären bekräftade:

- Och bara tillsammans! Ett svart hål är ljusare när ett par brinnande hjärtan lyser i den iskalla etern!

Till priset av otroliga ansträngningar, omänsklig spänning, lyckades de ta sig igenom detta, även om det inte fanns något livsutrymme kvar på deras kroppar.

Nästa steg är öknen, med brutalt sugande grön sand, det är omöjligt att stå still en sekund, dina ben fastnar och du måste fortfarande skjuta och sticka. Här kämpar maskerade militanter, några i rustning, mot dem. Det finns olika typer av fighters, det finns både människor och hybrider av en skorpion med en kaktus, en bugg och en skiftnyckel. Gravioletta plan flyger , från vilka du inte kan gömma dig, du kan inte gömma dig, laserstrålar kommer att sprida sanden. När det träffar kroppen blir det helvetesvärk, insidan verkar vara utpressad med en rulle och fylld med het olja. Tetraletterna dyker, släpper bomber i form av äckliga dödskallar med många brännande ögonhålor och spyr ut rasande strålar i sin törst efter förstörelse!

Valerka är dock inte förlorad. Han utför en sorts dans, passerar mellan bäckarna.

Marinka gjorde till och med ett skämt:

- Rysk whist, vingar svävar bredvid dig!

Valerka hämtade:

- Befälhavaren ställde upp våra regementen i rad!

Tillsammans slog pojken och flickan med sax, med tekniken "vattenfalljet", och lade ner fienderna i frodiga buntar. Så många olika varelser splittras , krossas eller brinner i lågor. Det här är en fantastisk grotesk, inte utan komedi, särskilt när tetraletten i form av en drake och en yxa förvandlades till en fallande ström av gyllene, turkosfläckiga larver när den träffade:

- När du skjuter, står på tårna, blir din rörlighet större. - föreslog Marinka.

Valerka märkte automatiskt:

- Mindre stabilitet.

- Hur ska man säga, dynamik är alltid starkare än statik!

För att bekräfta hennes ord skar flickan med en balk ner en forsande struktur som liknade en plåtburk med fat. Den bröts i bitar och föll och flög i bitar. Redan under flykten förvandlades bitarna av det besegrade målet till en flock lila hybrider: humlor och schimpanser. Dessa märkliga varelser kämpade med varandra, blir mindre för varje ögonblick och upplöses i atmosfären av en virtuell strid :

- Tja, hur? Kvasar ? - frågade Marinka och stickade sina ögonbryn.

- Väldigt coolt, viktigast av allt, hyfsat! - Det märkte Valerka. - Det är skönt att bo bland lasrar och plasma! Och hör planeten explodera!

Flickan skrattade:

- Och upplev orgasmer i strid med mig! Och ta en promenad och leka dig vad du vill! Tja, jag uppskattar en sådan humor hos män.

Valerka, pionjärterminatorn, förstörde lekfullt nästa gåva. Det liknade en stock täckt med stål. Den exploderade inte omedelbart; I sin tur bröt strålarna som bröt ut från de klövade krokarna den unge leninistens hand.

- Det här är rymdens avgrund ! - Han skrek irriterat. - Vi måste tänka på något sådant här.

Marinka, som för hånande, utbröt :

- Vad pratar du om?

- Slå mig i ansiktet med en tegelsten. - En hand fungerar inte. - noterade Valerka. - Åh, var är mitt superkött ?

livskroppar snart ."

Det visade sig att hon inte hade fel. Men medicinen räckte inte, handen återhämtade sig, men många skärsår och smärtor fanns kvar.

Nästa gång det är ett vulkanutbrott måste du rusa till toppen med otrolig hastighet och skjuta mot fiendens stridscyborgs. Och cyborgsarna är helt enkelt obscent pretentiösa: hybrider av gamla Hollywood-terminatorer och moderna skapelser av kosmisk evolution, ultradiaktiva tankosaurier . Valerka, en ung leninist ( vilket vanligtvis inte är typiskt för honom), var redan dödligt trött, monster och den omgivande fientliga miljön blinkade framför hans ögon, och det fanns inget slut i sikte på allt detta. Marinka började också falla och halta:

- Min pojke, vad jobbigt det är för dig!

Den unge pionjären, häpnadsväckande, svarade:

- Och du, ser jag, håller på att falla samman!

Pionjären sa:

- Jag har inte haft sådan träning på länge. I allmänhet är vi ett fredligt sovjetiskt imperium av segerrik kommunism, och vi kommer inte att attackera någon, eller snarare, vi skulle inte göra det, men varje individ går igenom vägen för militär träning. Detta är trots allt inget skämt, kriget har pågått i mer än tusen år! Så du korsar dig själv, för säkerhets skull, man vet aldrig! Naturligtvis är jag inte verklig, men jag tillbringade sju virtuella år i ett cybernetiskt spel på ytan av en neutronstjärna!

Valerka utbrast:

- Oj, sju år är mycket!

Flickan svarade bestämt:

- Jo, för det första lever vi nu nästan på obestämd tid, och för det andra, på en neutronstjärna är det ganska bekvämt, en komplett industri av nöjen och underhållning. Troligtvis är detta ett glädjefullt tidsfördriv. Tyngdkraften neutraliseras. Är du kvasarpojke ?

- Än så länge finns det ingen speciell superglädje ! - Jag märkte en utmattad Valerka.

- De pressar dig medvetet så att du åtminstone förstår något om militärtjänst. Har ni ingen träning eller är ni bara svaga ? - frågade Marinka, utan att upphöra att frenetiskt skjuta mot monstren.

Valerka, som sköt tillbaka och ibland hackade ( det senare är ännu svårare), som knappt hämtade andan, sa:

- Och det fanns en tid i det förflutna då den ryska armén var helt professionell. Volontärer tjänar i det för pengar, och de rekryterades från olika länder.

- Det vill säga legosoldater. - Marinka sammanfattade det. - Men de är inte pålitliga och kan gå över till den som betalar mer.

Valerka, efter att ha huggit ner en annan ful soldat i form av en vårttig trollslända, suckade sorgset:

- Något sådant här är inte uteslutet. Men ändå är majoriteten av legosoldaterna ryssar genom medborgarskap. Detta betyder att de inte kommer att förråda sitt fosterland. Och de förrådde dig inte!

Krigaren riktade strålpistolen med tårna och krossade korsningen mellan en makak och en kiwi:

- Och vid ett stort krig var det förr i tiden problem med värnplikten.

Pionjärpojken, som borstade av tre huvuden från en hybrid av ormen Gorynych och kaktusflugsvampar ( de stack honom mycket smärtsamt i bicepsen med stickande nålar), blaskade?

- De kunde och uppstod! Men USSR-armén vann fortfarande alla krig. Nato besegrades, Kina besegrades, och till och med ett sådant monster som USA var betvingat.

Flickan gjorde dumma ögon och sköt från sändaren med hjälp av tungan:

- Har de en värnpliktig armé?

Pojken invände och rensade hybridtrehjulingen och bläckfisken:

- Nej! Även civilanställd. Detta är hennes styrka och svaghet. Men fiendens trupper är vältränade, i synnerhet besegrade USA den en och en halv miljon irakiska armén och förlorade mindre än tvåhundra soldater. Håller med, en imponerande framgång.

- Just det, inte illa! - Marinka lade en laddning i jaktplanet och krossade en stor bugg som svalde den självgående pistolen. Han sprängdes i bitar. - Men vi hade en förlustkvot till vår fördel som var mycket brantare.

- Jo, det beror på den tekniska nivån! - Pionjärpojken slickade en ström av blod som rann från hans avskurna panna.

- Självklart, det beror på! Varje upptäckt i den militära sfären för segerögonblicket närmare!

Marinka började sjunga, hennes röst väckte nya okontrollerbara krafter:

Elfia, du är mitt hemland,

Jag kommer att vara trogen, alltid hängiven!

Sommaren brinner, iskall ,

Bäcken är kall, vattnet rinner!


Min utvalde är vitare än snö, krita,

Hon förde vin till sina genomskinliga läppar!

Och anden är stark, men kroppen är så maktlös,

att drabbas av sår !


Det finns ingen fred i den kosmiska etern,

Striden brusar, och du kan inte urskilja orden!

Galenskapen händer över hela världen

Och oskyldigt blod utgjuts igen!


Tempel avslöjar oss med klangfulla ringningar,

Och vinden verkade frysa, folkmassornas dån tystnade!

Och den förstfödde föddes med mitt stön,

Jag kommer att tillägna eftervärlden en blyg vers!


Och sonen skall tjäna sitt fosterland,

Besegra alla fiender med ett stålsvärd!

Och Elfie-flaggan kommer inte att sjunka slappt,

alla motståndare i strid!


Fosterland och klippor och eklundar,

Och barnskratt, trillan av en näktergal i skogen!

De kämpade för fosterlandet inte för ärans skull,

Må du och jag leva i lycka!

När hon var klar dök en hel armé av lik upp framför dem. Det liknade en smulad köttsallad från produkter som genererades av Picassos fantasi efter att hans hjärna översvämmades av ett hav av hyperplasma. Flickan frågade och hämtade knappt andan:

- Håller du med mig, Valerka?

Den unge leninisten svarade självsäkert:

- Jag älskar mitt fosterland, inte mindre än dig. - Lita på mig, Mirabela.

Krigaren korrigerade och slog ner en hybrid av en mygga och en flodhäst:

- Jag är inte Mirabela, utan Marinka.

- Förlåt, jag talade fel. - Fruktansvärd trötthet. - Pionjärpojken svajade. - I en serie var det namnet på en kvasi-gudinna som skapade ett dussin enorma universum och sedan frivilligt avsade sig alla fördelar och såldes till slaveri!

- Det här är strålningstrycket. Det är faktiskt inte så illa. - Pionjärkrigaren visade två tungor. - Slav och gudinna, de rimmar så superstjärna !

Och denna nivå är kvar. Även om mycket blod tappades.

Och när, i nästa skede, virtuella stenar, grovt huggna i form av gamla gudar, började falla på killen och flickan, gjorde ett par tunga träffar nästan slut på dem båda. Valerkas ben förlorade sin tidigare elasticitet; de bröts, vilket orsakade outhärdlig smärta. Marinka var också extremt utmattad och höll på med extrem möda.

- Du ljuger! Du kan inte bryta det ryska folkets vilja!

Valerka, tappade styrka, väsnade:

- Omänskligt mod skiljer vår nation från andra nationer!

Pionjärpojken och pionjärflickan uppmuntrade varandra. De tänkte inte ens på att ge upp eller bryta ihop.

- Vår vilja ligger i näven! - Valerka avbröt honom.

Marinka lade till:

- Will, det här är pekfingret som håller avtryckaren på strålkastaren - dess svaghet är självmordsbenägen!

Slutligen, på slutet, väntade en hand-to-hand-kamp ett par unga fighters, det mest fruktansvärda monstret förbereddes för sist. Monstret syns på långt håll, viskar Marinka.

"Det är bäst för oss att agera i par." Parera tillsammans attackerna från denna varelse i den virtuella underjorden.

Valerka höll med:

- Först då har vi en chans.

Det, detta otroliga monster, skapades av flytande metaller blandade med multiplasma, med gravioniska nukleonsvärd i händerna. Varje lem är skrämmande på sitt sätt: en är täckt med vårtor, en annan med sår, en tredje med taggar, en fjärde med splitter, en femte med brutna diamanter, etc. De, dessa "arbetande händer", blinkar med otrolig hastighet, attacken kommer samtidigt uppifrån, från sidan och underifrån . Och inte i tredimensionellt rum, utan i arton dimensioner på en gång! Det betyder hundratals samtidigt motsatta och samtidigt liknande attackplan. Du hinner knappt slå tillbaka, och även om du lyckas skära av handen växer en ny direkt fram .

- Agera i par!

Den unge leninisten ropar:

- Jävla foton !

En pojke och en flicka skjuter, försöker komma in i koncentrationen av alla multi-vektor dimensioner som styr multiplasma . De lyckas genom att fånga rosen av det artondimensionella rummet. Du kan se metallen spridas åt alla håll, tusentals kvicksilverliknande bollar .

Marinka ropar:

- Quasar är överfotoniserat ! Hyperplasma !

Men monstret, som en Fenixfågel, vaknar plötsligt till liv och återställs.

Valerka och Marinka cirklade runt det odödliga monstret. De var redan utmattade, och fienden fortsatte att trycka på dem. Som en hydra: istället för att ett huvud kapades av växte två! Prova, vinn!

Pojken, efter att ha fått ytterligare ett snitt, med en röst som bröt av otrolig spänning, föreslog:

- Det måste alltid finnas ett sätt att besegra fienden! Det är därför det här är en hinderbana, någon kommer säkerligen att klara den och vinna lagrar!

Flickan svarade andlöst:

- Visst finns det ett sätt att vinna! Vad säger erfarenheten dig?

Valerka viskade och tappade bloddroppar:

- Det här monstret är en robot! Du måste hitta hans kontrollpanel och stänga av den! En kvasar i hyperfraktionella dimensioner kan drunkna i en fingerborg.

Marinka kände hopp:

- Och var är han?

- Inte för långt, men inte på det mest uppenbara stället! - svarade Valerka och tappade sina sista krafter av sina sår!

Marinka var bara lite fräschare än honom:

- Låt mig täcka dig, och du letar efter den här ökända kontrollpanelen!

- Jag ska försöka! "Den unge leninistens högra öga kunde inte längre se någonting, och det vänstra var grumligt av rosa dimma, och den unga kämpen guidades rent intuitivt.

Det virtuella monstret attackerade flickan med otrolig kraft och orsakade henne flera skärsår. Marinka drog sig skyggt tillbaka, ett imponerande sår gapade i hennes axel. Flickans ben, eller snarare den enda som överlevde, skakade, men hon lyckades skära av en av monstrets lemmar!

- Nej, så lätt tar du mig inte! - Pionjärkrigaren spottade ut en utslagen tand och siktade på ögonraderna av superodjuret .

Monstret spinnade:

- Underjordens lågor väntar på dig!

Marinka parerade slagen, men missade ett stick i benet. Stöveln föll isär och avslöjade ett graciöst, muskulöst ben. Fingrarna brändes av det hyperplasmiska flödet.

- Här är ett svart hål ! - Flickan svarade. - Det är vad du gör mot mig, min supermonster -antihjälte! Men det är inte lätt för mig att helt döda freaken , noll, noll, sju!

Monstrets armar förlängdes och han försökte nå Valerka. Pojken sparkade , men blev allvarligt träffad i sidan. Blodet rann igen och lämnade fläckar på den ojämna ytan. Valerka övervann smärtan, gjorde en kullerbytta, gick på händerna och gjorde sedan ett nytt utfall.

- Jag ska visa dig Kuzkas mamma! Chernodyrnik ! - Pojken skar i väggen och försökte slå högre.

Monstret, som fortsatte att öka i storlek, inledde en offensiv på två fronter.

Marinka snurrade och hoppade och brände sina bara ben och växte plötsligt tillbaka. Den vackra flickan upplevde stark, men sedan länge etablerad plåga. Hon hoppade och sparkade den elektroniska varelsen med sin bara fot, men slogs omedelbart tillbaka, tappade tre fingrar och skadade foten.

Marinka skrek:

- Antivärldens fasa!

Monstret spydde sarkastiskt:

- I hyper-underworld kommer du inte att sjunga så!

Flickan tvingades dra sig tillbaka. Det blev svårare och svårare för henne. Valerka fick det också, efter en annan attack skar det virtuella monstret av killens ben vid knäet.

Pionjärpojken stönade:

- Åh, det här är outhärdligt !

- Var stark och samla din vilja! - Marinka rådde. Svärdsbladet träffade skönheten i bröstet och skar av hennes bröstvårta. Flickan gjorde en bakåtvändning och blinkade med sina bara, blodiga klackar. Därefter förbannade hon argt:

- Så här smeker du kvinnor!

Den elektroniska varelsen svarade:

- Jag vill bara gosa och krama de fula tjejerna! Jag vill bryta deras fingrar och riva dem i små bitar!

"Jag ska hacka dig i strimlor och sträcka getterna!" ropade Marinka. Flickan fick det som ett hammarslag. Ett ben bröts och ett ryckande stycke flög av.

Valerka tappade sin hand, de skar helt enkelt av den med en fläkt:

- Här är en fakallioimitator ! - Pionjärpojken förbannade. - Du vill trampa mig!

Monstret svor häftigt:

- Det blir jobbigt för er, vakuumkvarkar!

-Du har fel, din jävel!

Det var mycket svårt för pionjärpojken, hans ben gav vika. Det fanns ingen kraft att hålla på längre, men Valerka kämpade. Han parerade en annan attack, skar av fiendens lem, men det växte omedelbart, till och med svårt att förstå ögonblicket!

Varelsen tjöt:

- Vad gör det ont?

- Så så! - Pionjärpojken spottade ut en handfull tänder, hans kindben skars.

- Det blir ännu värre!

En attack följde på flickan, hon drog sig tillbaka och kapade skickligt av sin motståndare. Han spottade giftigt brunt blod, men blev ännu mer fruktansvärd:

- Vadå, skönhet ? Du kommer att få det i en nickel!

- Du kommer att stöta på en stark soldats knytnäve! - Pionjärtjejen svarade med värdighet.

Nästa slag, och hennes hand skars av. Marinka gav vika och kastades tillbaka. Hon blödde. Valerka fick en annan "gåva" de skar hans knä. Pojken stönade och försökte smita , men spetsen genomborrade platsen där vanliga människor har sin högra njure.

Valerka träffade lemmen, han lyckades bara skära den, köttet av flytande metall blev mycket starkare. Pionjärpojken drog sig tillbaka och försökte parera, men ett dussin blad och dolkar flög mot honom på en gång. En av dem genomborrade killens hjärta, Valerka vacklade och började ramla omkull.

Marinkas desperata ansträngning räddade honom från omedelbar död. Pojken fick ny skada, nästan halverad , och flickan förlorade sitt andra bröst, och hennes hjärta fick också hål. Marinka var täckt av blod, hennes vackra hud skalade av. Flickan väste:

- Jag håller på att förlora min skönhet!

Monstret, utan att dölja sin köttätande känsla, vrålade:

- Som en alligator kommer din hud att tas bort!

Flickan, döende, förlorade inte sin humor, svarade omedelbart:

- Med kraften från terminatorn kommer ansiktet att bli slagen !

Återigen ett desperat utfall, bara ett förlamat ben återstod. Vad jobbigt det var för flickan.

Valerka fick ännu ett slag mot hjärtat. Det är bra att han har tre av dem, annars omedelbar död. Men förlusten av två av tre motorer gör att den försvagas avsevärt. Pionjärpojkens medvetande grumlades; det ena överlevande benet kunde inte längre stödja hans kropp.

Monstret tjöt:

- Jag sticker dig! - Och han rusade mot flickan. Hans obscena mun sa:

- Vet du hur de förr i tiden korsfäste livskraftiga tjejer som du på kors?

- Och jag vill inte veta! - Marinka slog tillbaka med en flugas förtvivlan i ett tjockt nät.

- Men du måste!

När bladet slog på flickan, halverade bladet skönheten . I en sista dödlig ansträngning kastade Valerka sitt svärd och träffade en duva som flimrade i himlen, fågeln var liten och så ofarlig, men för ett ögonblick trodde pionjärpojken att en orange syn hade dykt upp framför honom.

Monstret var på väg att krossa flickans huvud, frös och började plötsligt falla sönder. Hans monstruösa kött utspridda som pingisbollar. De blir mindre och mindre, spridda och studsar. Marinka, rapande blod, ropade:

- Du gjorde det trots allt!

- Ja, jag gjorde det! - pionjärpojken ryckte till i kramper av obeskrivlig smärta. ---En slutlig seger väntar oss.

Den sista frasen var redan malplacerad, men den såg väldigt uttrycksfull ut. Pojken och flickan slog ihop sina blodiga händer och kröp. De täckte meter efter meter, som med en naken mage på krossat glas. Med heroiska ansträngningar övervanns till slut barriären. Bilden flimrade och ljuset blev mörkt. Den unge mannen och flickan svimmade för ett ögonblick, varefter de kom till sina sinnen, frusna i biokammaren. Utåt var de ganska intakta, men de hängde på ett kraftfält.

. KAPITEL nr 4

Den tiostjärniga officeren med två ställföreträdare tittade med intresse på pionjärpojkens och pionjärflickans halvnakna, mycket muskulösa kroppar:

- Ni är underbara fighters! Ändå lyckades de klara av det sista monstret, vilket vanligtvis bara en på miljonen lyckades göra!

Valerka och Marinka skällde :

"Vi försökte uppfylla vår plikt gentemot det heliga fosterlandet.

- Detta är lovvärt, men vanligtvis inte tillräckligt för att övervinna alla hinder! Är det inte?

Marinka svarade snabbt:

- Ja! Enbart lojalitet är inte tillräckligt för att tjäna landet, men dess frånvaro kan inte ersättas av någonting!

- Ja exakt! Hur gissade du, Valenka, att det var duvan som behövde skjutas ner? Han var så ofarlig.

Valerka rynkade pannan och svarade:

- Svårt att säga. Kanske intuition. Det verkade för mig att jag såg en fågel genom det orange siktet, och sedan reagerade min kropp av sig själv. Kanske dödsöverkänslighet.

Polisen och flera personer som följde med honom försvann plötsligt.

Valerka, Slavka, Levka och Marinka hamnade tillsammans. De var på ett fält som var ganska vackert att se på. Frodiga blommor växte, gräset var orange, luften verkade vara mättad med honung.

Pionjärflickan, som nu bar en lyxig tunika, stämplade sin bara, solbrända fot och skrek:

- Ska vi slåss?

Valerka, endast klädd i shorts och med svärd, frågade:

- Och med vem?

Levka noterade kvickt:

- Som Porthos sa: Jag kämpar för att jag kämpar!

Slavka twittrade:

Vi kommer djärvt att gå ut i strid,

För sovjeternas makt...

Låt oss dela upp det i kvarkar,

I kampen för det!

Tre pojkar och en flicka flinade mot varandra. Och så hörs klappret från många fötter framåt. En stor goblin, storleken på en bra elefant, och femtio orcher rusar mot kvartetten av unga krigare.

Marinka skrattade och drog i pilen med sina bara tår och sköt den rakt in i mitten av trollens panna. Och pilen tog och genomborrade med hela sitt djup i monstrets skalle. Han fick ett förkrossande slag, så att pannbenet sprack och rödbruna hjärnor flög ut. Goblinbruten kollapsade. Och orcherna ylade som hundar. Och nu är triumviratet i en hård kamp. Pojkarna rusade mot de fula björnarna och började hugga ner dem, som om de skar kotletter. Och den mordiska förstörelsen började.

Och de dödade, rivna orcherna faller. Dessa djur försöker slå pionjärpojkarna med klubbor eller svärd, men de misslyckas.

Och Marinka skjuter med pilbåge. Dessutom föredrar han att dra i snöret inte med handen utan med foten. Och det fungerar effektivt.

Valerka skrek:

- Kort sagt, banzai !

Slavka skrattade och noterade:

- Vi är coolare än samurajer!

Levka högg kvarnen med sina svärd och anmärkte:

- Håller med, det här är jättebra !

Och pojkarna tog och snurrade sina svärd som helikopterblad och högg ner de sista orcherna.

Valerka noterade med ett leende:

- Det var så vi vann!

Marinka rättade:

- Det här är bara en spaningsavdelning. De viktigaste striderna är fortfarande framför oss!

Slavka fnissade och sjöng:

Sakta svävar raketerna bort i fjärran ,

Räkna inte med att träffa dem längre...

Och även om vi tycker lite synd om det förflutna,

En ninjakamp kommer!

Tre pojkar och en flicka stänkte ner sina bara fötter i de rödbruna pölarna, stänk flög åt olika håll.

Därefter började barnen lämna små, graciösa, vackra fotspår på det ljusa smaragdgräset.

Marinka twittrade:

Det här är till och med väldigt coolt,

Vi dödade en hel vagn med orcher...

Även om fienden ser tomt ut,

Och jag har inte vuxit till nya avstånd!

Valerka föreslog med ett sött leende som gnistrade som pärlor, och det var väldigt käckt:

- Låt oss sjunga! Och vi ska visa vår högsta klass!

Och barnen tog det och sjöng med entusiasm:

Att vara barn är underbart på sitt sätt,

Du kan springa barfota på fältet...

Även om det är lite farligt för pojken,

En översittare kan fångas med våld!


Men hur är det för en pojke i evig barndom,

När du har shorts på dig växer du inte längre...

En utomjording dök upp i grannskapet

Och han sålde mannen för en kopparpenning!


Det är inte särskilt coolt , tro mig,

Att vara ett barn för alltid i shorts...

Även om ditt hjärta kommer att vara friskt,

Men vaktmästaren kommer att slå dig hårt!


När allt kommer omkring är det inte paradisdalen som väntar dig,

Ägaren är inte Herren, helige Kristus...

Nej, det finns inget som heter en halv värld,

När du bara tar dig till stjärnorna!


Pojke, de kommer att få dig att arbeta så,

De där sju personerna kommer att köras iväg senare...

Och de har inte lördag här,

De kommer snart att skålla dig med kokande vatten!


Pojkarna fick verkligen bättre av dem,

Trots allt, i den nya världen finns det många problem...

Pojkens kropp värkte av trötthet ,

Han är en livegen, och inte alls en stolt herre!


Så kära barfotapojke,

Jobba så hårt du borde...

Hoppa över fältet som en sprallig kanin,

Och bli aldrig en fighter!


Det finns kvinnor som är vackra

Men de behöver varken pojkar eller barn...

På sitt sätt är pojkarna glada,

Tro inte era hjärtan människor!


Ja, tro mig, slaveriet kommer inte att övervinna oss,

Och fiendens onda piska kommer inte att gå sönder...

Barnen tror att de kommer att bygga sitt eget rike,

Den taggiga snöstormen kommer att klarna!


Vi är barn, jag tror att vi alla kommer att resa oss upp snart,

Vi kommer att besegra utomjordiska fanatiker...

Den usla Kain får det på hornen,

Och låt oss slå insekten med en klubba!


Tro mig inte människor, det kommer ingen svaghet,

Vi kommer att göra ett riktigt paradis snart...

Vi kommer att vara våra egna domare, pojke,

Annars kommer napalm att regna från himlen!


Skräpar stjäl mycket,

Det är därför barn är i fattigdom...

Vi tar den breda vägen

Så att folk överallt har kul!


Tja, mina bara fötter ,

De går på bergens vassaste stenar...

Men när man går längs stigen,

Vi kommer att föra utomjordingen under yxan!


Du vet, vi kommer att kunna vinna presenter,

Besegra utomjordingar från yttre rymden...

Pojkarnas hjärtan slår snabbt,

Jägaren kommer snart att förvandlas till vilt!


Om det behövs kommer vi att besegra legionerna,

Tro mig, vi har inte råd att dra oss tillbaka...

Bakom oss, barn, kommer det att finnas miljoner,

Med förmögenhet kommer vi att vara på väg!


Låt oss krossa kackerlackan med vår bara häl,

För oss är det inte alls gränsen...

Vi leker inte kurragömma med detta öde,

Lyft din falk, våra barns en har tagit fart!


Ja, segern ges inte för ingenting, du vet,

Det är dags att skära ner horden från rymden...

Det är inte därför våra farfar slogs,

Att pojken kunde ha blivit slagen av utomjordingar!


Låt oss skapa ett sådant här imperium

I som blir frid och nåd...

De leder en barfota flicka till avrättning,

Men vi kan slå bödeln i ansiktet !


Nej, vi får inte gå sönder , tro mig,

Hur stark andan hos pojkarna är...

Även om våra kroppar bara är barn,

Men jag kan krossa även två vuxna!


Jag tror att det kommer att finnas lycka i universum,

För den allsmäktige Gud är med oss...

Det fruktansvärda dåliga vädret kommer att försvinna,

Djävulen kommer att bryta hans långa stålhorn!


Pojken kommer då att finna frihet,

Och titan kommer att bli muskelstyrkan...

Det är dags att sätta stopp för den dumma runddansen,

Flyg i fjärran som en himmelsk örn!

Pojkarna sjöng bra och flickan sjöng med.

Och när en mygga i storleken av ett anständigt stridsflygplan dök upp, kastade Marinka en tunn bumerang med sina bara tår. Han flög längs en mycket bruten linje. Och så skars snabeln av. Orange blod sprutas ut i fontäner.

Valerka skrattade:

- Detta är coolt ! Hyperpulsar !

Och pojken lekte med sina skulpterade magmuskler!

Därefter tog tre unga leninister och lanserade bumeranger i form av femuddiga stjärnor med sina bara tår.

Och de slet bokstavligen denna fruktansvärda mygga i små bitar.

Marinka slickade sina läppar och kvittrade:

Min lag är enkel

Jag besegrar de som är onda...

Den som är svag - jag hjälper,

Jag kan inte göra det på något annat sätt!

Och flickan tog den och log köttätande. Detta är verkligen en pionjär av den leninistiska översvämningen.

Och ett luftskepp dök upp på himlen. Jättestor och med ett helt batteri av vapen. På avstånd såg han ut som ett moln. Och långa stammar stack ut.

Slavka twittrade:

Ät alltid glass ensam

Det är inte gott för mig, för någon, för någon!

När allt kommer omkring är det luftskeppet ganska stort,

Ganska stor!

När allt kommer omkring är det där luftskeppet ganska coolt,

Ganska cool!

Och så tog tre pojkar den och trampade med sina kala, runda klackar i gräset. Och en kraftfull, stridsrobot dök upp. Han såg imponerande ut.

Marinka sprang fram till henne, vred på spaken och väste:

- Det kommer att bli en attack i plasma-prinsessstil!

Och raketerna kommer att flyga ut och lämna jetsvansar bakom sig, som om de vore en bruds lyxiga tåg.

Och så träffade de luftskeppet rakt av. Och slaget var kraftfullt, förkrossande.

Och hur det kommer att brinna. Och sedan ska han ta vätet och spränga det. Och med sådan destruktiv och mördande kraft. Och det var bokstavligen ett hyperdödande slag.

Och precis börjat lysa och flamma.

Och pojkarna och flickan träffades av en luftvåg. Och de föll och sparkade med sina bara, solbrända fötter.

Men så hoppade barnen upp och vrålade:

- Vi är coolast! Och även en liten koloni kommer inte att skrämma oss !

Och pojkarna sjöng med stor entusiasm:

Jag är en barfota pionjärpojke

Fast jag tog på mig den här slipsen mot min vilja...

Och det borde finnas ett exempel för alla andra,

Så att ett sådant fruktansvärt öde inte inträffar!


Polisen grep pojken

Och de gav killen bra stryk ...

De brukar kasta horn,

Att slås i bitar av polisen!


Jag är fortfarande ett barn, bara en pojke ,

Men djävlarna låste in mig i en cell...

Och det råder en pojkaktig frenesi,

De slog mig nästan ihjäl under registreringen!


Sedan klippte de håret helt,

Så utan att lämna pojken ens ett förlock...

Jag vet, nya förändringar,

Om ett sådant fall kommer, tro mig!


Här är ett foto på pojken i profil, framifrån ,

Och de tog fingeravtryck också...

De kommer inte att lagras på en timme,

Vi kommer att se kommunismen igen!


Pojke, jobba bara barfota,

Läraren uppmanar oss med en piska...

Och om det behövs, kommer de att slå dig,

Och aktivister uppmuntras med vodka!


Ja, ett barnläger är inte en utväg,

Det är mycket arbete och studierna pågår...

Men jag vill att det ska vara tvärtom,

Här har demonerna tydligen glömt Gud!


Jo, pojken blev en pionjär,

killen mindre ...

Nu är kamrat Lenin ett ideal,

Vi kommer, tror jag, samla mil!


Om det behövs, kommer vi att ordna för alla fiender,

Precis som världens pionjärer är det rätt att ta ett bad...

De byggde en piedestal med sina händer,

Hårt jobb, gå upp tidigt!


Detta är den tid då vi lägger rälsen,

Fast fortfarande bara killar...

Och tills frost går vi barfota,

Och på fältet finns det tjejer som skär kärvar!


Och bara svart bröd för grabbarna till lunch,

De kommer att lägga till lite lök och ister...

En granne stönar på britsen, blöder, slagen,

Pojken jobbade nog inte tillräckligt hårt!


Tja, det här är ett läger för barn,

som Herren befallde att arbeta...

Och spill nu inte vatten på oss,

Vi lyckades bli väldigt nära vänner!


Nej, kommunismens ljus kommer inte att slockna,

Fast vi är barn, du vet, bara barn...

Riddarnas bedrift förhärligas i dikter,

Och det finns ingen sorgligare plats på planeten!


Men pionjärerna marscherar i formation,

Under bygeln och den glada trumman...

Signalen låter - du är ett monster,

Och pojken själv kommer säkert att bli en gentleman!


Vad ska vi göra är bra?

Det hårdnar, stärker musklerna...

Komsomolmedlemmen klämmer, vet, åran,

Och han dödar väl sina motståndare !


Vi arbetar och vi börjar leva bättre,

Vi fick sandaler och t-shirts...

Och de började sy något åt sig själva också,

Så att det inte finns några AWOLs, tro mig!


Pojken har fortfarande hela livet framför sig,

Varför vara ledsen när allt runt omkring är vackert...

Vi kommer att vara på samma väg som kommunismen,

Och allt kommer att bli, tro mig, väldigt coolt!

Och precis så sjöng pojkarna. Och från luftskeppet med orcher och kanoner fanns bara fragment kvar. Och de brann och glödde, och violett, kvävande rök kom ut.

Marinka gnisslade:

- Det här är bra !

Slavka skrattade och la till:

- Ultraquasar !

Levka gnisslade:

- Det finns inga fler kvasarer !

Valerka invände:

- Det blir ännu mer kvasar och svalare!

Och pionjärpojkarna slog sina bara klackar, och gnistor föll till och med.

Men orcherna dök upp före igen. Men det fanns inte längre femtio av dem, utan en hel armé.

Valerka visslade och sjöng:

- Och striden fortsätter igen,

Och mitt hjärta känns oroligt i mitt bröst...

Och Lenin är så ung,

Och den unga oktober ligger framför oss!

Slavka skrattade och stampade med bara foten. En hyperlasermaskingevär med flera fat dök upp i händerna på pionjärpojken . Den unge krigaren noterade:

- Vår styrka är stor, vi kommer att besegra orcherna!

Och pojken tog den och när den träffade tog laserstrålarna den och slog in den i raden av framryckande, håriga björnar. Och just då hördes ett vilt tjut. Och strålar av flammande materia steg upp i himlen. Och hur allt fattade eld.

Och massorna av orcher började meja ner.

Levka skaffade också en mördarmaskin, bara den producerade flerfärgade hyperplasmiska bubblor. Hur aggressivt och svepande det var. Och orcherna brändes, vändes och tvingades röka, och köttet slets i bitar.

Pojken vrålade:

Vi kommer att köra andarna i graven,

Och låt oss bygga kommunism...

Det pågår en ond strid

Revanchism kommer!

Och Valerka har en hyperpuls maskingevär. Och han tar det och låt oss hamra och hugga. Och massan av lik här sprids och vänder sig. Och så många av dem brändes och brändes och trampades.

Valerka, som de säger, är på en vit häst. Och triumviratet av pojkar förstör dessa orcher utan problem.

Men tjejen är förstås tuff i strid. Och hon började också förstöra orcherna med hjälp av små, målsökande missiluppskjutare. Och den agerar med kolossal mordisk och oefterhärmlig kraft.

Detta är en dödlig och unik utrotning. Och flickan är på topp.

Och hur kan hon inte sjunga något förtjusande:

Flickorna ska tvåla Morgans hals,

Och piratens huvud kommer att skäras av...

Prata inte dumheter till din motståndare...

Om du slutar med en död kropp, kommer du att bli helt skruvad!


Vi tjejer vet hur man slåss,

I strid kommer resultatet att bli fantastiskt...

Och tro mig, vi kan kämpa modigt

Slå hårt med din bara fot!


Fienden kommer inte att stoppa oss flickor

Vår vilja kan säkert inte brytas...

Piratflickan kommer att begrava alla,

Skriv den här hälsningen till henne i hennes anteckningsbok!


För henne är kampen en fröjd,

Vi ska mala Morgan till pulver...

En ond ålderdom kommer inte till flickan,

Det kommer inte att försilvra hennes tempel!


Det finns inga tjejer starkare och vackrare,

Deras nävar är som kofot...

De kommer att göra sig själva lyckligare

Tomtarna sprang snabbt!


Flickornas skönhet är oändlig,

Och de slår sina fiender så hårt...

Om det behövs kämpar de för evigt,

Och ibland dricker de mycket vin!


Flickor i strid är jättar,

Deras styrka är helt enkelt överväldigande...

De får utan tvekan bidrag,

Vi tror att det kommer att finnas himmel på planeten!


Tro mig, det finns inga hinder för tjejer ,

Vi måste erövra universum...

Och de kommer att få modiga belöningar,

Och vi kommer definitivt att bygga ett nytt Rom!


Gud, tro mig, gillar inte svaglingar ,

Han slår svaglingar med en klubba...

Jag tror att tjejerna kommer att få en ny värld,

Från överflöd av vassa, du vet, bajonetter!


Hemlandet är vackert, majestätiskt,

Hon har många olika bekymmer...

Pirathärlighet väntar oss,

Katten grät åtminstone efter problem!


Den barfota flickan höjer sitt svärd,

Ja, tro mig, hon är bra...

Bli en örn, inte en papegoja,

Den här tjejen talar , min själ!


Världen kommer säkert att bli vackrare,

Jag vet att vi definitivt kommer att vinna i det här...

Det är dåligt att ta emot från filibusters,

Och en kerub flyger över oss!


Vad är du för tjejer, var inte dum ,

Självklart älskar vi killar också...

Kom tyst på natten, unga män,

Vi ska skapa nya barn!


Maskingevären skjuter ursinnigt,

De lade ut en hel arsenal...

Nej, den starkt onde Kain kommer att få det,

Vi slog Agdam över huvudet !


Brigantineseglen är fyllda,

Vi har en väldigt stark känsla...

Vi vet att kråkorna kommer att slås,

Kontrabasen kommer att spela högt!


Tjejer, vad vill ni?

Vinn, kämpa och älska...

Och du syndar oftare med killar,

Att leva bättre i denna värld!


Det finns ingen barriär för oss i denna strid,

Vi kommer att skjuta upp satelliten högt...

Slösa inte din tid på bön,

Gud är långt ifrån dum !


Vi pirater är väldigt blodtörstiga,

Vi hugger alla med svärd, som en biff...

Ibland är krafterna inte alls lika,

Och de arresterade flickan !


Så jag skar av en soldats huvud,

Med ditt knivskarpa svärd...

Vi är glada att hugga ner fienden,

Om du behöver flytta en tegelsten!


Nej, vi tvivlar inte alls,

I vindens, stormens och orkanens kraft,

Piraterna har geniet Lenin i sina hjärtan,

Detta kommer definitivt att vara en present!


Det är det, slutet är nära för piraternas fiender,

Vi har redan fäst dem på väggen...

Och även om vi fick stötar,

Jorden har blivit mycket renare!

Så sjöng den modiga Marinka och visade sin kolossala och unika klass som pionjär, krigare och pirat.

Det är förmodligen bra för en tjej att vara pirat. Och hur känns det att vara evigt ung, för alltid barfota?

Valerka med ett sött leende:

- Krigarklassen är hög.

Och låt dem förstöra den otaliga armén av orcher ännu mer energiskt. Och slå dem med all ofattbar och unik kraft. Och det visade sig verkligen vara extremt dödligt.

Slavka, som eliminerade orcherna i massor, vrålade:

- Hyperorbits , nya marknader!

Levka höll lätt med om detta:

- Min ära är inte helt bortglömd,

Vladika Lenin kommer att regera!

Och pojkarna kommer igen att ta och krocka med sina bara, runda klackar.

Och det kommer att gnistra igen. Och en dödlig kaskad av gnistor kommer att falla.

Marinka fnissade och kvittrade, slog ut hundratals orcher och hopade hela högar av lik. Och liken av orcher stinker väldigt starkt.

Men pionjärflickan klickade på sina bara tår, och doften av den dyraste och behagligaste parfymen spred sig genom luften.

Marinka skrattade och noterade:

- Bekämpa showdown!

Slava nickade:

- Hyperquasar!

Levka anmärkte irriterat:

- Ordet hyperquasar är redan utslitet!

Valerka fnissade och noterade:

- Vad är inte slitet i vår värld?

Och pojkarna stampade bara fötter igen.

Och kokosnötter började falla på orcherna från ovan. De bokstavligen slog och klöv de fula björnarnas huvuden. Och det var en kolsvart kanonad av förintelse.

Men hon var rolig. Speciellt när choklad började falla på armén av lurviga monster. Och sedan hällde den kondenserade mjölken in.

Marinka noterade:

- Och det här är jättebra !

Valerka noterade:

- Att hälla kondenserad mjölk på dina fiender är på något sätt oseriöst. Kanske är det bättre att släppa loss napalm?

Pionjärflickan invände:

- Det här är för grymt! Du har någon sorts svart själ.

Slavka fnissade och noterade:

- Ja, det är vakuum!

Levka gnisslade:

-Eller till och med svart hål!

Valerka föreslog med en glad blick:

- Eller kanske du Marinka kommer att sjunga för att göra oss roligare?

Slavka lade till med ett leende:

- Ja exakt. Sjung blossoms, skäms inte!

Levka twittrade:

Låten hjälper oss att bygga och leva,

Lenin sjunger i våra hjärtan som en ängel...

Och den som går genom livet och sjunger,

Han kommer aldrig att försvinna någonstans!

Marinka nickade och sjöng med ett enormt, kvasar uttryck:

Vi är modiga, vackra flickor,

Kan slåss som en orkan...

Och skönheternas röst är väldigt tydlig,

Ibland regnar napalm ner från himlen!


Vi seglade i en piratbrigatin,

Vi har en modig Pavel-kapten...

gillar inte att leva i denna sorgliga värld,

I vilken det finns en häftig dödsorkan!


Flickor vill inte ligga under onda människor ,

De är redo att besegra orcherna...

De kommer att bekämpa sina fiender mycket nitiskt,

Skriv ner detta i din anteckningsbok!


Och tro mig, de har inga hinder,

De är kapabla att besegra Krauts...

Formidabla belöningar väntar oss,

Så att vi konsekvent kan få fem!


Och vi är väldigt modiga pirater,

Vi kommer att kämpa som en rasande storm...

Om det behövs så så vi sängarna,

Fienden har krossats av mäktig kraft!


Vårt skepp är helt enkelt ogenomträngligt

Sveper över vågorna som en örn...

Och alla företag är tillgängliga för oss,

Fienden kommer att krossas hårt!


Vi kommer inte att visa svaghet i strid, jag vet,

När allt kommer omkring, för flickor finns det lite val...

Jag bryr mig inte om olika typer av trötthet,

Vi kommer att dras till en ny värld, detta ansikte!


Och ingen kommer att nypa flickorna ,

Vi är kapabla att besegra fienden...

Även om molnen rasar väldigt hotfullt,

Och det är en fruktansvärd snöstorm på himlen!


Vad coola vi tjejer är,

Vi kommer säkerligen att erövra universum...

Den onde Judas kommer att fly,

Och tro mig, hela världen är bakom oss!


Både till havs och under vatten,

Vi slåss överallt, en härlig kamp...

Som i en allians, kvinnor med Satan,

Forever Fatherland, vi är med dig!


Och du vet, det kommer ingen nåd för fienderna,

När allt kommer omkring, det är därför flickan är en ond pirat ...

Vi är stora domare i fosterlandet,

Låt oss montera en snygg maskingevär!


Gud kommer att belöna flickorna med en krona,

Var och en får en order och en medalj...

Skönhetens lilla röst ropar,

Och de tvingar förstås kungen!


Det här är vad krigarna mejar ner,

Som ett maskingevär av onda led...

Och de ger bokstavligen ögonens ljus,

Låt det vara utan onödiga dumheter!


Flickans ansikte lyser av ett flin,

Och läpparna glittrar av pärlor...

Vi kan se ganska mycket,

Det här är vår skönhet!


Vi kommer inte in i några portar,

Låt oss bara ge fienden en virvel ...

Flickan är uttråkad av någon anledning

Och kapabel att haka på alla fiender!


Tjejerna attackerar briljant

Och ögonen gnistrar av blixtar...

Varför, för att de är avundsjuka,

Flickornas ansikten är täckta av tårar!


Vilka virvelvindar kommer vi att kämpa för?

Då rusar en ny våg av död...

Varför är flickornas fiender så tysta?

den tjocka Morgan dig?


Och elden är full av bränder nu,

En eldig virvelvind kommer att svepa förbi...

Det var inte för inte som vi besegrade orcherna,

Det som fienden ser är dumt tyst!


Här blåser ärkeängeln i en fruktansvärd trumpet,

Hon bråkar med allas huvuden...

Det är inte för sent att vinna,

Vinden kan ses flytta löven!


Så vem, när det blir hårt här,

Vem har en stor knytnäve?

Umgås inte med den falska Malyuta ,

Han är en hel skitstövel!


i ära igen ,

Skär igenom en stormig våg...

Vi tjejer är förenade i raseri

Jag ska slita Morgana i bitar!


Det är därför vi rusar in i striden så mycket,

I den kommer vi att visa orkanstormar...

Svart Rogers svävade över aktern,

Visade din fina present!


Jo, Morgan går in i kistan, förstås.

Han kommer att göra en insats från asp...

Vi tjejer vinner för alltid,

Och vi släpper inte ut ett tungt stön!


Låt oss leda fäderneslandet till seger,

Vi kommer tappert att besegra orcherna och trollen...

Och vi kommer till Eden på fartyg,

Låt det finnas en hel värld under oss!

Många tusen orcher dödades . Och så många likhögar har hopat sig, Tamerlane bara vilar. Men dessa varelser själva är så äckliga och fula, bara hemska. Och de grinar mot väldigt äckliga miner.

Marinka gnisslade och vrålade:

- Lenin, må han vara med oss för alltid. Och låt hans kala huvud lysa som en supernova!

Valerka skrattade och kvittrade:

- Ja, helvetiska förändringar väntar oss!

Slavka rättade:

- Inte helvetiska, utan regnbåge! Och det blir en enorm seger!

Levka tog den och blåste, och en eldslåga flög ut ur pojkens mun. Det är som att de tog en brunn med svavelolja och satte eld på den. Och det bara brinner i lågor, som en drake som spyr ut en ström av frenetisk energi.

Valerka mumlade:

- Jo, du och draken!

Den unge leninisten nickade:

- Jag kan fortfarande inte göra det!

Marinka bekräftade:

- Möjligheterna för pionjärer inom virtuell verklighet är nästan obegränsade. Och vi kan utrota orcher i miljontals här.

Valerka tog den och släppte med sin bara, rosa häl en stor, dödlig kraft, destruktiv pulsar.

Den flög förbi som ett eldklot och träffade ett bombplan som svävade högt bakom molnen. En atombomb exploderade i magen på en enorm maskin. Och en superljus blixt blinkade. Och sedan dök en dödlig och unik i sin skönhet kärnsvamp upp.

Slavka noterade med ett sött leende:

- Det är toppen! Ultrapulsar !

Levka föreslog:

- Låt Marinka sjunga igen! Jag, och vi alla, är på ett väldigt positivt humör.

Pionjärflickan nickade och sjöng med passion och känsla:

Vi är piratflickor av himmelsk skönhet,

Och vi skär ner alla våra fiender skickligt...

Tro mig, våra kroppar är kristallklara,

Här attackeras fienden, djärvt!


I strider gnistrar en kerub över oss,

Svärd, som en blixt, slår ner från stål...

Vi är damfilibusters , vår impuls är oövervinnerlig,

Och de gav spanjorerna en hård smäll på hornen!


Flickan har en sabel och vassa svärd i händerna ,

Och med ett sväng ska vi riva kålhuvudet...

Och om vi attackerar med våra fötter, dolkar och svärd,

En dödsorkan är på väg att svepa igenom!


Nej, vackra flickor , ni kommer inte att finna oss coolare,

Vi kommer att flyga förbi som en strålande meteor...

Vi ser inte mer än tjugo år gamla ut,

Och ett rasande, brant nederlag väntar!


Detta är vår ära, du vet, vi är inga främlingar för strider,

Verkligen en jävla vargpirat...

Och någonstans attackerar en grym, ond tjuv,

Och säkert nederlag väntar honom!


I alla strider är flickor sådana kämpar,

Att även ondskan kan bryta ryggen...

Tro mig, filibusters är i grunden fantastiska,

Och skriv denna logaritm i din anteckningsbok!

I raseri började attacken mot galjonen,

Vi är ivriga, som maneter, att slåss igen...

När allt kommer omkring har en ond pirat en god själ,

Och i hjärtat är en filibuster alltid en cowboy!


Vi känner inte till ordet svaghet, vi tror inte på ordet feg,

Corsairs, du vet, är inte alls bekväma med att dra sig tillbaka...

När allt kommer omkring skrev den korsfäste Jesus under för oss,

tjejer vässade nävarna!


Detta är vår sanning som lever i kärlekens hjärtan,

Att en tjej är en svans mäktiga vinge...

Vi kommer garanterat att öppna segrarna, vi har oändliga poäng,

Och låt oss luta oss fast på ekåran!


Det kommer att bli skillnad i strider, vi pratar om detta,

Vi kommer att arrangera, tror jag, en semester som är så verklig på planeten...

Tro mig, vi har många och rikliga olika krafter,

Låt de vuxna skratta och barnen ha kul!


Nej, i en hård kamp är denna framgång inte utan anledning,

För att vi tjejer är så fina och vackra...

Tro mig, vi har sådan andlig skönhet,

Att vi är helt, utan vidare, oövervinnerliga i strider!


Så blev det, filibusterna är här i strid,

De går till attack rasande, med aggressiv framgång...

Och vet att jag kommer att döda fienden som en bugg,

Även tjejerna slog det väldigt hårt!


I sängen är vi tjejer av högsta klass,

Kan ge order till män...

Om du säger det realistiskt, om Gud vill,

Låt oss se solens gyllene medelväg!


Tja, du kommer inte hitta oss vackrare i havet,

Tjejerna kommer verkligen att ge fienderna ett försprång...

Vi kan nå ekvatorn

Ge ett nickel till en riktigt ond tjuv!


Till ära för vårt tappra öde,

Vem lagrade och gav bröd...

Vi kommer att svara Morgan till Satan,

Så att detta avskum inte attackerar oss!


Vi kommer att knäcka de vidriga piraterna

Åsen, som omedelbart klättrar på filibustrarna...

Och så att vi inte har problem,

Det kommer att finnas många exempel på detta!


Därför kommer Morgan att få en lych ,

kommer att slå honom med stor kraft...

Och militärflickan gnäller inte,

Fiender kommer att ha kraftfulla gravar!


Här är det tjejer, det här är den högsta färgen,

Skönhet, det är så vackert här...

Så här kommer vår gryning att bli,

Vi kommer att vara ett lag med de mäktiga!


Detta är en så stor kraft,

Vi är de bästa tjejerna, jordens salt...

De stal verkligen krokodilen,

Må döden komma från den där helvetesfamiljen!


Tja, Morgan är den där jäveln,

Du får det i ansiktet av mig ...

Och en kerub kommer att sticka dig,

Tja, fienderna har inte länge kvar!


Flickor födda på våren

De är väldigt aggressiva även i strid...

De rusar runt med oändliga drömmar,

För att en person ska vara väldigt stark!


Det är redan ett åskväder någonstans,

Och frosten på huden är väldigt stark...

Här fälls en kvinnas tår,

Människan kommer då att bli allsmäktig!


Striden fortsätter till det sista blodet,

Så grym , mångsidig...

Vi öppnade ett vinnande konto här,

Denna vilda Morgan-svin klättrar!


Nej, för gud, tro mig, det finns inga hinder här,

Tro mig, vi går framåt med seger...

Flickorna kommer att få många utmärkelser,

Och vi öppnar med ett nytt skift, tydligen!


Tja, pirater, vi gick vidare,

Låt tjejerna aktivt attackera...

Jag är en örn, men fienden är motsatsen,

Morgan, din fula ondskefulle Kain!

. KAPITEL nr 5.

Marinka, denna pionjär, en mycket vacker och samtidigt muskulös och stark tjej, sjöng så vackert och med känsla. Hon är helt enkelt, måste jag säga, ett monster. Och samtidigt så söt.

Och så bestämde sig barnen igen för att göra något. Kanske visa en mer livlig och aggressiv kamp.

Detta är verkligen en syn att se. Vad är en alternativ historia av andra världskriget i Hypernet-matrisen.

Kaukasus är redan på gränsen till ett fall, och det blir mer och mer dramatiskt.

Och tyskarna frodas och använder tortyr. Tyska pionjärflickor älskar särskilt att tortera.

Här klädde Gerda och Charlotte av en pojke på cirka tretton nästan naken. Och de började kittla pionjären. Seryozhka skrattade och spinnade. Sedan förde Gerda tändaren till pojkens kala , runda häl. Flame slickade pionjärens något ruggade sula. Han skrek av smärta. Blåsor dök upp.

De tyska tjejerna fnissade:

- Det ska bli väldigt häftigt !

Och de började piska pojken med piskor. Han stönade och började skrika. Speciellt när tjejerna började föra facklor med eld till hans bara fötter. Sedan applicerades ett varmt strykjärn på pionjärens bara bröst, och pojken förlorade medvetandet.

Ja, tyska krigare är som bäst. Att plåga en pojke är i sakernas ordning.

Tortyr gäller dock inte bara pojkar utan även Komsomol-medlemmar. Flickorna kläddes av och fördes till hyllan. Där drog de upp skönheterna, tvingade dem att böja sig och bokstavligen vrida sig av smärta. Och under flickornas bara fötter tände de en eldfat och hotade att förkolna deras sulor.

Hur Komsomol-medlemmarna skrek av vild smärta... Hur grymt det hela var. Och fascisterna drog in lukten av brinnande kött i sina näsborrar och skrattade, slog varandra på låren och skrek:

- Heil Fuhrer! Vi dödar alla!

Och återigen tortyr och tortyr av människor. Det är särskilt intressant att tortera pionjärer. Pojkarna misshandlas till döds och sedan hälls salt i deras sår och de tvingas stöna. Ja, det här är extremt obehagligt.

Och när de också använder hettråd. Det visar sig vara mycket mer smärtsamt.

Och nazisterna har redan tagit Makhachkala. Och de rör sig mot Azerbajdzjans territorium. Och Jerevan var redan omringad och blockerad. Och de stormar Batumi med all förtvivlan. Och det är aggressivt.

Marskalk Rokossovsky själv dog nästan. Man kände att de sovjetiska trupperna var under press och höll på att kollapsa. Antalet överlämnande och desertörer växer. Och många piloter blir deprimerade.

Även om Anastasia Vedmakova och Akulina Orlova undviker nederlag tills vidare. Flickorna kämpar tappert och desperat.

Innan slagsmålet med tre killar avskilde sig Anastasia för att samla fenomenal kosmisk kraft.

Och faktiskt, den var fulladdad. Och låt oss desperat slå ner fienderna.

Och samtidigt använda bara tår.

Och hon tjutade högst i lungorna:

- Jag är en stor världsmästare!

Och hur han trycker på spaken med sin bara häl.

Akulina Orlova är också en desperat stjäla i strid. Och med sina bara tår krossar han Wehrmacht-plan.

Så hon sköt ner ME-109 K. Den här maskinen är förmodligen redan föråldrad, men har överlevt en rad modifieringar. Och du kan kämpa framgångsrikt på det.

Akulina Orlova, som agerar med vilt raseri, sjöng:

- Hej den stora kommunismen! Fascismen kommer att besegras!

Och återigen med bar häl och hur man trycker.

Det här är de galna tjejerna här.

Men krafterna i Kaukasus är mycket ojämlika. Även om man tror att alla män där är örnar. Men ingen kan motstå en rysk kvinna.

Och krigarna är så aggressiva och coola. Flygplan avskedas, trots deras kvalitativa överlägsenhet.

Akulina Orlova sjöng:

Solcirkel...

Och hon slog ner fienden med sina bara tår.

Anastasia Witchakova, som tryckte på knapparna med sina röda bröstvårtor och slog ner fascisterna, fortsatte:

- Tyskarna är runt...

Akulina gnisslade och skar av ett annat tyskt plan:

- Hitler gick på spaning!

Anastasia, som sköt mot fascisterna, fortsatte:

- Ramlade i ett hål...

Akulina, sköt exakt, fnissade:

- Bröt mitt ben...

Vedmakova, som sköt intensivt och exakt, noterade:

- Och han sa hejdå!

Och flickorna vrålade unisont:

-Låt det alltid finnas vodka,

Korv och sill...

Tomater gurka,

Det är slutet på Hitler!

Akulina anmärkte igen, efter att ha skickat en dödsgåva till nazisterna:

- Egentligen borde vi sjunga: - Rommel är klar!

Vedmakova, som pekade en kanon med luftgranater med sina bara fingrar , höll med:

- Naturligtvis - Hitler är redan ett passerat stadium!

Där det inte finns något personligt inflytande från Rommel-Hitler, försöker sovjetiska trupper organisera någon form av motstånd. Men det är extremt svårt. Men de gör fortfarande allt möjligt och omöjligt.

Och barn, inklusive, slåss. Och pionjärerna går ut i strid. Som möter fienden med molotovcocktails och pistolskott.

Pojkar och flickor, utmärglade och repade, som alltid i strid. Och de kämpar tappert och extremt desperat.

Hur många av deras barn dör och förblir slitna i stycken.

De tyska piloterna Gertrude och Adala, plaskande med sina bara fötter, klättrade in i en tvåsitsig XE-328, en jetmaskin, ett monster med tio luftkanoner.

Det hade precis regnat och flickorna lämnade graciösa, mycket tydliga spår av sina bara fötter.

De var så förföriska att tonåringarna som tjänstgjorde på flygfältet girigt slukade de bara fotavtrycken med sina ögon, och till och med pojkarna började svälla av perfektion. I allmänhet fanns det många kvinnliga piloter - stridsoperationer visade att kvinnor under lika förhållanden har dubbelt så hög överlevnadsgrad som män. Och det betyder att de är effektiva. Och Hitler-Rommel, eller snarare fältmarskalk Fuhrer, är naturligtvis inte den sortens person som tycker synd om någon.

I det tredje riket infördes officiellt månggifte - rätten till fyra fruar. Det är ganska praktiskt. Men det passar inte särskilt väl in i kristna traditioner. Inte konstigt att fascismen letar efter en ny form av religion. Führer-fältmarskalken insisterar på att det är monoteism, men en så speciell sådan - med en pantheon av hedniska, antika tyska gudar. Självklart är Hitler-Rommel själv placerad över alla andra i detta pantheon som den allsmäktige gudens budbärare och budbärare.

Så Führern gillar förstås verkligen att odla sig själv.

Gertrude och Adala skjuter upp sitt multirolla attackflygplan mot himlen, som också kan spela rollen som ett stridsflygplan.

Krigarflickor är väldigt säkra på sig själva. Ryssarna har inga jetflygplan, och det är osannolikt att de kommer att kunna motstå anstormningen av himlens tigrar.

Gertrud morrade:

- Jag är en riddare av den brinnande strömmen...

Adala bekräftade entusiastiskt och blottade sina tänder:

- Och jag ska matt alla!

Tjejerna brast ut i skratt. De tryckte med sina bara hälar på pedalerna och snurrade på jetattackflygplanet.

Det var fortfarande mörkt, men en ljus rand hade redan dykt upp lite i öster. Tjejerna visslade... Rysslands vidder flöt redan under dem. Krigarna fnissade och blinkade åt varandra. De är så extra luftiga och vackra.

Och barfota, naturligtvis, utan att belasta sig med en sådan onödig sak för en tjej i krig som skor.

Och känsligheten på planet ökar mångdubbelt.

Här lyfter sovjetiska bilar mot dem. Den propellerdrivna Yak-9 är kanske det mest populära fordonet bland de senaste släppen. Inte alltför beväpnad , men relativt billig och med lite rustning. MIG-5, ett snabbare fordon med maskingevärsbeväpning. MIG-3 är en tidigare modell. LAGG-7 är förmodligen den snabbaste och mest beväpnade fågeln. Den senaste modifieringen har så många som tre 20 mm kanoner.

Men alla dessa är propellerdrivna maskiner, inga jetflygplan har skapats. Och tyskarna känner sig väldigt självsäkra.

Gertrude avfyrar tio luftkanoner. 30 mm och två 37 mm kanoner skjuter . De rusar genom sovjetiska plan som en eldstornado. De röda piloterna försöker dock undvika och komma bakom dem.

Adala manövrar i detta ögonblick. Du kan inte ta en tysk bil frontalt, men att gå in i bakkanten är förenat med fara. För Sovjetunionens trupper är attacken inte oväntad. Luftvärnskanonerna har redan börjat fungera. Exploderade skal lyser i mörkret.

Tyska kvinnor upplever en viss nervositet. Det verkade som att vi redan hade sett så mycket att ingenting skulle överraska oss, men... Sovjetiska piloter är modiga och är inte rädda för förluster. Ingenting kan skrämma dem. Men det finns tydligen inte tillräckligt med erfarenhet. Det tyska planet kommer lätt ur sitt dyk och skjuter ner en sovjetisk bil. Spränger ytterligare en i bitar.

Kraften hos tyska vapen är mycket stor. Detta är en komponent där Krauts har en enorm fördel gentemot Ryssland. Men nazisterna har också kolossal fart.

Adala accelererar och bryter framåt. Och Gertrud skjuter raketer mot fienden. De får råd i tänderna. En del ammunition styrs av värme eller ljud.

Adala viskar:

- De kommer inte att döda oss!

Flickorna snurrar på sin bil. De försöker vara coola. Och så ramlar ett sovjetiskt jaktflyg ett närliggande tyskt jetattackflygplan. Och han kommer att börja slita och splittras. Både himlen och luften.

Gertrud viskade:

- Galen död!

Krigarna är tydligt förvirrade, och de kan ramla dem så.

Och stridsvagnar rör sig mot gränsen. Legendariskt besättning från Gerda , Charlotte, Christina och Magda.

Fyra krigare lyckades täcka sig med ära och kämpade mot både britterna och amerikanerna. Under fientligheterna med Amerika behärskade skönheterna Panther-2-tanken. Ingen dålig bil, överlägsen Shermans både vad gäller beväpning och frontrustning. Den senare "Pershing" hade praktiskt taget inte tid att slåss. Och han är inte en rival till "Panther"-2.

Sedan vann de fyra tjejerna legendarisk berömmelse. Även om, i allmänhet, började deras härliga väg tillbaka i fyrtioett. Himmler övertalade Führern att prova kvinnliga bataljoner från specialtränade ariska kvinnor i strid.

Striderna visade att kvinnor inte alls är en svag länk, och de vet hur man kämpar bra. Och samtidigt lida mindre förluster än män. Krigarna kämpade också i infanteriet och plaskade barfota på den heta sanden i Saharaöknen. Och de behärskade stridsvagnar. Efter att ha testat "Tiger" i strider med Storbritannien.

Men sovjetiska tjejer kämpar också bra på SU-100.

Även om Rysslands situation verkar hopplös. Men krigarna, tillsammans med Elizabeth, kämpar som örnar.

Ekaterina trycker på spaken med sina bara tår. Skickar ett skal som tränger igenom sidan av Hitlers E-50-fordon och vrålar :

- För den stora röda och karmosinröda kommunismen!

Elena sköt också från kanonen med sitt bara, graciösa ben. Det träffade definitivt fiendens tank.

Flickan kvittrade:

- För mitt vackra Ryssland!

Efrasia anmärkte aggressivt och sköt mycket exakt:

- Ära åt vårt fädernesland!

Och han använder också bara, mejslade fötter.

Den sovjetiska maskinen är mycket stark och stridbar. Och den skjuter nästan exakt.

SU-100 kan penetrera en E-50. Men tjejerna sticker till och med hål på den i pannan, går in i en fälla eller i en led . Och de träffade metall rakt igenom.

Elizabeth sköt med sina bara tår mot fienden. Och hon kvittrade:

- Från den blå bäcken...

Catherine sköt också, den här gången genom att trycka på spaken med sin röda bröstvårta och kurrade:

- Floden börjar...

Elena, flinade och väsande aggressivt, sa:

- Nåväl, vänskap börjar...

Och hon tryckte också på spaken med sin bara häl.

Ephrasia kurrade när hon sköt mot fienden:

- Med ett leende!

Tjejerna arbetar mycket aktivt på SU-100. Och de förstör fiendens utrustning.

Och på inflygningarna till Baku gräver pionjärerna skyttegravar. Det finns killar av olika nationaliteter här. I synnerhet är det många ljushuvuden som blinkar. Det finns röda, svarta och ljushåriga barn.

En sak förenar dem: tron på kommunismens triumf och bara fötter. Det är tydligt att inte alla har skor under kriget och därför visar alla barn som ett tecken på solidaritet upp sina bara, runda klackar. Vintern i Transkaukasien är ganska mild, och när du rör dig och arbetar med spadar är kylan inte hemsk.

Där finns förstås Valerka, Levka, Slavka och Marinka - fyra modiga killar som är redo att slå rekord.

Barnen arbetar med entusiasm och sjunger:

De blå nätterna fladdrar med brasor,

Vi är pionjärer - barn till arbetare...

De ljusa årens era närmar sig,

Gråt pionjärerna - var alltid redo!

Gråt pionjärerna - var alltid redo!

Och nu ljuder larmet igen. Pojkar och flickor hoppar till botten av skyttegraven. Och granaten börjar redan explodera från ovan: fiendens artilleri fungerar.

Valerka frågade Marinka:

- Tror du att vi kan stå emot?

Flickan svarade självsäkert:

- Låt oss göra motstånd åtminstone en gång, i den svåraste timmen!

Pioneer Slava noterade logiskt:

- Vårt hjältemod är orubbligt.

Pojken knackade med sina bara sulor på stenarna. Tydligen fick pojken några allvarliga förhårdnader.

Flickan Tamara sa:

- Vi kommer att slåss utan rädsla,

Vi kommer att kämpa, inte ett steg tillbaka...

Låt skjortan vara tjockt dränkt i blod -

Vänd riddaren till helvetet med fler fiender!

Pojken Ruslan, en pionjär med svart hår, noterade:

- Århundraden går, en era kommer,

I vilken det inte kommer att finnas något lidande och lögner...

Kämpa för detta till ditt sista andetag -

Tjäna ditt fosterland av hela ditt hjärta!

Pojken Levka, smal och blond, kvittrade ut poesi:

Nej, den vaksamma kommer inte att blekna,

Utseendet av en falk, en örn...

Folkets röst är tydlig -

Viskningen kommer att krossa ormen!

Stalin bor i mitt hjärta

Så att vi inte känner sorg,

Dörren till rymden öppnades,

Stjärnorna gnistrade över oss!

Jag tror att hela världen kommer att vakna,

Det kommer att bli ett slut på fascismen...

Och solen kommer att skina,

Vägen som belyser kommunismen!

Pojkarna och flickorna applåderade unisont.

Men nu flyger jet attackflygplan och släpper bomber. Och detta är ett aggressivt tillvägagångssätt.

Levka och Slavka höjde sina slangbellor och lanserade dödsgåvan. Och pipan träffades av ett nazistiskt attackflygplan.

Flickan Marinka sjöng:

- Komsomol, inte bara ålder,

Komsomol, mitt öde!

Låt oss erövra, tror jag, rymden,

Vi kommer att leva för alltid!

Ahmed, en pionjärpojke från Azerbajdzjan ( ett virtuellt barn, förstås, men i Hypermatrix kan han inte skiljas från en riktig!) svarade med ett leende:

- Du är inte medlem i Komsomol än , Marinka!

Flickan stampade argt med bara foten och svarade med melodiös röst;

Bredvid fäderna, med en glad sång,

Vi står för Komsomol...

De ljusa årens era närmar sig,

Pionjärernas rop är alltid förberedd!

Pionjärernas rop är alltid förberedd!

Levka stampade också med bara foten och vrålade:

Ta hårdare tag i hammaren, proletär,

Från titan med en hand, krossa oket...

Vi kommer att sjunga tusen arior till vårt fosterland,

Och ljus för eftervärlden, bra!

Barnen är förtjusta. Och faktiskt, tyskarna bombade, och bara en flicka fick ett splitter i sin nakna , runda, rosa häl.

Pionjären skrek, men bet genast i läppen.

Och så förberedde de sig för att slå tillbaka attacken. Och stridsvagnar med fascister kommer redan. De hotfulla E-100:orna rör på sig. Så kraftfulla och farliga maskiner.

De har ett sådant försvar att du inte kan bryta igenom från vilken vinkel som helst. Du kan inte få det från bara en vinkel. Enda chansen är att bryta spåren.

Barnen är redo för kamp och viftar med bara fötter. Här är de på en vajer som trycker under larver till nazisterna väskor med hemmagjorda sprängämnen. Den går av och förstör rullarna på Rommels armés stridsvagnar.

Och det ser hotfullt ut.

Sångare gnisslar:

- Ära åt kommunismen!

Pojken Valerka skjuter med Levka från en slangbella och skriker:

- Ära till pionjärerna!

Pojken Ruslan, tillsammans med flickan Sufir , drar en mina under tysken med tråd och ropar:

- Ära till Sovjetunionen!

Barn från Azerbajdzjan och ryska killar slåss. Garvade, smala, barfota pionjärer, mot en kolossal armada av stridsvagnar.

Flickan Tamara stampar sin graciösa, lilla, bara fot och säger:

- Ära till Ryssland, ära!

Pionjären Akhmet bekräftar och skjuter mot fienden:

- Vi är en vänlig familj tillsammans!

Boy Ramzan, en rödhårig azerbajdzjan, bekräftar när han körde på bilen:

- Av ordet vi, hundra tusen jag!

Barnen är vänliga... Så den armeniska flickan Azatuhi , också skickligt, med hjälp av en vajer, flyttar sprängämnet under fascistens larv och gnisslar:

- Sovjetunionen är en familj av nationer!

En annan armenisk tjej Agas säger:

- Låt oss inte böja oss för fascism:

Och med sina bara tår drog flickan upp tråden. Många azerbajdzjanska och armeniska barn har blont hår, och de går inte att skilja från slaviska barn, av vilka det också finns många. Några flyttade från tyskarna, andra ryska familjer bosatte sig i Azerbajdzjan även under tsarerna.

Det finns många slaver i Kaukasus. Många blandade par. Och barn har oftast ljusare hår än sina föräldrar. Och de slaviska killarna är så solbrända att man inte kan skilja dem från lokalbefolkningen. Dessutom är barn vanligtvis mer lika än vuxna.

Så en internationell sovjetisk bataljon av pojkar och flickor kämpar, och de är alla enade och väldigt lika. Deras bara klackar blinkar när de rör sig.

Och återigen skickar barn dödsgåvor. Shamil och Seryozhka, båda pionjärpojkar, drar i tråden. Och nu stannar tyska E-50 med ett trasigt spår.

Pojkarna sjunger i kör:

Den oförstörbara unionen av fria republiker,

Det var inte brutalt våld eller rädsla som förde oss samman...

Och upplysta människors goda vilja,

Och vänskap och intelligens och mod i drömmar!

Och barnen är förtjusta. De ler med vita, jämna tänder. Och de är glada, fastän de hotas till livet.

Och tyskarna är envisa. Skadade stridsvagnar eldar från kanoner och maskingeväreld.

Vissa tyska fordon är utrustade med granatkastare och är mycket farliga.

Pojken Maksimka och flickan Zara från Azerbajdzjan vilade sina bara fötter, drog en mina under fienden och slog ut den fascistiska mastodonten.

Och de ropade högst i lungorna:

- För Sovjetunionen!

Barnen är så roliga.

Pionjärerna Abbas och Vladimir använder också vapen. I det här fallet, en katapult, och nazisterna bryter E-75-larven. Därefter sjöng pojkarna:

- För planetens storhet under kommunismens täckmantel!

Valerka och Abdula är också pionjärer för olika nationer, men med ett hjärta lanserar de också sprängämnen. De slår E-100 och sjunger...

Vi öppnade planeten för nationerna,

Vägen till rymden, till aldrig tidigare skådade världar...

Hjältedåd sjungs -

Att radera dödens ärr för alltid!

Under Rysslands heliga fana,

I fred, vänskap, lycka och kärlek...

Människor över hela världen kommer att bli lyckligare,

Helvetes mörker kommer att skingras i fjärran!

Det är barn som slåss här...

Abdurrahman och Svetlana, en azerbajdzjansk pojke och en flicka från Vitryssland, drog tillsammans en vajer och slog ut en fascistisk stridsvagn. Och de sjöng:

- Det heliga Rysslands stora namn,

Lyser över världen som en solstråle...

Jag tror att i enighet kommer vi att bli lyckligare,

Låt oss visa alla nationer den rätta vägen!

Barn är väldigt modiga. Och nazisterna är helt enkelt chockade över ett sådant envist och häftigt motstånd.

Abudurrahman , denna pionjär, fick ett splitter i sin bara sula. Det genomborrade den förhårda ytan på ett barns fot.

Pojken väste:

- Det skadar mig!

Svetlana träffades också i den runda hälen och kliade sig på axeln. Men flickan väste:

- Pionjärer kan inte brytas!

Azim och Kolka rammade också den tyska bilen.

Pojkarna pekade med en tråd och sjöng:

Den lömska fienden gick till offensiv,

Men jag tror att det sovjetiska folket inte kommer att vika sig...

Fienden väntar på nederlag och glömska,

Och Rysslands härlighet kommer att blomma kraftfullare!

Fienden väntar: nederlag och glömska,

Och Rysslands härlighet kommer att blomma kraftfullare!

Barn är modiga och ger inte upp. Och de vill vinna. Och de sjunger och de slåss.

Tyskarna lider stora förluster. Det är sant att mestadels deras spår och rullar är trasiga. Och detta är inte dödligt.

Det är värre för pionjärerna som tillfångatogs.

Pojken Abdulhamid , när han tillfångatogs, träddes upp på ställningen av nazisterna. De förde in pionjärens bara fötter i blocket och började hänga vikter på krokarna. Och så tände de en eld. Och eld slickade pojkens bara klackar . Och piskan föll på hans rygg. De slog mig länge. Och sedan började nazisterna bryta revbenen med heta tång.

Pojken, som dog under tortyr, när hans revben, röda av värmen, krossades av järn, sjöng:

Berlin är nästan under vår kontroll,

Genom en kikare ser vi den förbannade riksdagen...

Jag hoppas att det blir frid och lycka snart;

Vilket jag kommer att beskriva i mina dikter!

Ryssland öppnade kommunismen för världen,

Hon blev familj för alla.

Men Wehrmacht kastade en gris nos mot oss,

Och blod rinner nu som en fontän ur ådrorna!

Vad Führern glömde med oss, av en slump,

Jag ville skaffa markägare och slavar!

Fascismen gick en mycket lång marsch -

Och här är mardrömmen om en riktig helvetesdröm!

En enkel pojke, en barfota pojke,

Jag knöt nyligen en röd slips.

Han ville bygga världen själv utan Gud,

Men plötsligt bröt napalmen ut från himlen!

Vi var tvungna att köra AWOL till fronten,

Ingen vill ta sådana ungdomar!

Men kämpen med geväret klarade det,

Fädernas väg visade sig vara värdig!

De kämpade med både list och styrka,

Och svaghet är också bitter, tyvärr ...

Kamraterna fick gräva gravar,

Hyvla tallkistor i kylan!

Jag är en pionjär , nu är jag van vid att lida,

Jag gick på spaning barfota, snödrivan krassade.

Det kan bli straff för misstro,

Att jag inte ville lära känna Jesus!

Men vad är tre timmar på Golgata?

Mer än tre år av krig har gått!

I varje by gråter änkor bittert,

Huru landets söner dog på kyrkogården !

Jag överlevde, blev granatchockad, sårad av en kula,

Men som tur var höll han sig på benen!

Vi har ärligt återbetalat skulden till Tyskland,

Där har fascismen trampats ner i stoft av oss!

Jag har mognat, men jag är fortfarande en pojke,

Mustaschen slog inte igenom, men den är redan i titan!

Ja, vuxen, och kanske till och med för mycket,

Hjärtat har trots allt blivit hårt som metall!

Hero Star - den högsta utmärkelsen -

Stalin själv, tro mig, gav den till mig!

Han sa: vi måste ta ett exempel från människor som du,

Soldaterna smider nycklarna till dörrarna till Eden!

Men idag, modige man, lägg ner ditt gevär,

Ta din tång, din hammare och sätt igång!

Bygg en segelbåt och en båt av trä,

Och skapa ett plan så att det kan flyga upp som en fågel!

Detta är verkligen internationellt. Och Valerka, Slavka, Levka och Marinka bildade verkligen ett starkt internationellt lag.

Barnen var dock trötta på att slåss med primitiva metoder. Och nu har Valerka en termokvarkpumpad hyperblaster i händerna.

Pojken blottade sina elfenbensfärgade tänder, stora och vassa över sin ålder, som en vargs, och sa:

- Jaha, nazisterna, har de kommit?

Och pojken kommer att ta det och slå fascisternas tunga stridsvagnar med en tjock ström av ultrafotoner. Och vad är "Lion", detta monster som väger nittio ton? Hans rustning tog över och trivialt förångades.

Marinka blinkade till sin motsvarighet och noterade:

- Men det är inte rättvist!

Slavka, istället för att svara, tog den och klickade också med tårna på sina bara fötter. Och en hyperplasma launcher dök upp i pojkens händer . Detta är en ganska mördande design.

Och pionjärpojken kommer att ta och slå det tyska attackflygplanet. Detta är en verkligt destruktiv passage. Och hyperflame launcher träffar ett brett område. Och genast brann också ett dussin stormtrupper ut, som om fjärilar hade fallit under en gasbrännare.

Levka visslade:

- Här ger du det! Du är riktigt cool!

Pionjärflickan Marinka fnissade och noterade:

- Det är verkligen ultrapulsar! Vilket coolt flöde av hyperplasma!

Och flickan klickade med bara tår och skaffade dödliga vapen. Hon blev en cool pionjär.

Och han kommer att ta det och slå dig med en mordisk ström av hyperenergi . Och en ström av aggressiv förintelse började!

Levka slösade inte heller tid på bagateller. Pojken valde till och med att bära en stridsdräkt, i stil med robotar från Evangelion .

galen i nazisterna . Och det kommer att kasta ut en aggressiv förintelsevåg.

Nåväl, det blev tufft för nazisterna. Vadå, de snubblade över så galna och tekniskt avancerade barn.

Detta är verkligen en extremt dödlig effekt!

Valerka, som såg Hitlers stridsvagnar brinna, kände sig inspirerad och sjöng:

Låt oss avslöja vår tro: det finns höjder,

Vetenskap, moral, tapperhet och ära!

Så att alla skönheter för alltid smeker ögat,

Må jag och min älskade vara lyckliga tillsammans!

Min flicka är söt, vacker,

En brasa av gyllene lockar i vinden!

Universums skapare gav ett sådant mirakel,

Den Allsmäktige har förverkligat en dröm i dig!

Kärlekens ögon är slipade diamanter,

Deras passionskraft smälter tjock is!

Kom ihåg Kristus Herrens instruktioner,

Och flyg med din älskade!

Universums skönhet är oändlig,

Vi kommer att flyga till dem, unga skönhet!

Låt vår förening vara så hjärtlig,

Att den ointagliga Ismael kommer att kollapsa!

Hur ömt de kysste flickan på läpparna,

En stark hand smekte dina kinder!

Luften var berusad av majs andedräkt,

Det finns guld kvar, malm har kommit ut!

Ja, flickans hår är gyllene,

Det är så vackert i hennes drag!

Kläderna passar dig när du är ung,

Så att kärlekens panna inte är i tårar!

Och så sjunger jag en sång för jungfrun med lyran,

Som svar, en kristallklar röst!

Du har blivit för mig, min rockidol,

Brödöran är fylld med juice!

Jag tror att vi kommer att få ett barn snart,

En stilig pojke - en vågad riddare!

För fosterlandets skull, låt oss flytta berg tillsammans,

Den store Herren är allas Käre Fader!

Killarna sjöng så underbart och visade sig från sin bästa sida.

Och igen från sina militära vapen från det tjugotredje århundradets teknologier, som ett misshandel. Och här verkar det verkligen inte vara tillräckligt för någon. Här är lite mördarkul.

Valerka twittrade:

- Fascist från ordet fascina - ett gäng. Och det betyder en kedja!

Marinka bekräftade:

Enhet svetsas endast av blod,

Våra dagars talare ryter desperat...

Och vi kommer att försöka binda honom med kärlek,

Och så får vi se vad som visar sig vara starkare!

Och pionjärbarnen attackerade sina fiender med sina dödliga gåvor. Dessa var verkligen både barn och terminatorer rullade till ett.

De barfota pionjärerna trampade i hälarna, och två dussin tyska stridsvagnar flög upp och kraschade och vände. Du kan se hur många tyskar som skadades på en gång. Och larverna snurrade ovanför. Och man kunde se röken komma.

Men Slavka slog plötsligt på hologrammet där en storslagen rymdstrid pågick. Och charmiga tjejer slogs.

Och vågen skakade från sida till sida. Och så mycket blod hälldes ut.

Natasha avfyrade en pistol mot sväljsvansarna och sjöng:

- Även om det verkar som att livet är på väg att ta slut,

När problem blåser dess svarta horn...

Raketer exploderar och blod rinner som en flod,

Och återigen håller marken på att försvinna under våra fötter!

Men jorden har också sin egen väktare,

Och mellan stjärnorna sträckte sig ut till honom...

Osynliga, sparar trådar,

Så att allt inte tar slut på ett ögonblick!

Zoya, en krigare med hår i bladguldsfärg, sa:

Bevingad och kvick,

Fienden svär igen!

Mal mig, mal mig till en foton!

Men ängelns känslor

Att allt blir bra

Och allt kommer att sluta med ett skämt!

Och allt kommer att sluta med ett skämt!

Tjejerna sjöng väldigt aktivt och aggressivt. Och deras röster var fylliga och skimrande. De kännetecknades av sin skönhet. Och när de tryckte på knapparna med scharlakansröda bröstnipplar och bara tår på graciösa fötter, var det väldigt coolt !

Aurora riktade också sin pistol. Någonstans rök ett storslaget slagskepp. Hans kraftfält var redan brutet. Och flickan riktade pistolen med sina förföriska flickliga ben. Och hon tryckte självsäkert på knappen med sin rubinnippla. Och något extremt destruktivt hände.

Och den spottade ut en termopreonpumpad projektil med en dödlig attack.

Aurora tog den och sjöng:

Vi kan besegra alla

Och vi kommer att slita fienden i bitar...

Ni blir attackerade, flickor, av en björn,

Allt finns i vår härliga makt!

Svetlana bekräftade och skjuter aggressivt mot fienden:

- I vår härliga kraft!

Och hennes ögon glittrade av safirer.

Och sedan tryckte hon återigen de röda bröstvårtorna mot gravitationsmissilers strålkastare. Eller kanske hypergravitations sådana .

Det här är de coola tjejerna här...

En av dem tog det och utfärdade:

- En barfota kommer med största sannolikhet att sätta skor på en man!

Zoya svarade med en suck:

- Och i vår värld, var kan vi få tag i en man?

Natasha fnissade och svarade:

- Och de här hanarna finns alltid där! Ta till exempel även tomtar!

Aurora slickade sina läppar och noterade:

- Alvors hud smakar så sött, som melon i honung!

Svetlana tog det och twittrade:

-Låt oss flå tomten som en alligator!

Zoya bekräftade med ett skratt:

- Med kraften från terminatorn kommer ansiktet att bli slagen !

Det här är verkligen tjejer som skämtar och visar sina aggressiva anropssignaler.

Natasha tog den och sjöng:

Dystert ledsen i mörkret,

Stjärnorna gnistrar illavarslande...

Det verkar som på jorden

Sanningen kan inte längre hittas !

Zoya ekade entusiastiskt och tryckte på sina röda bröstvårtor på joystickknapparna:

- Det verkar som om världen har dött -

Och vägen till stjärnorna är blockerad...

Men förlora inte din ära, ryttare -

Du kan inte drunkna i himlen!

Och flickan suckade tungt. Hennes humör försämrades något mot alvernas rom - en av trettiotusen honor, de har inga män. Förutom kanske gigolorobotar. Och detta är en liten tröst. Även om tjejer utan extra naglar kan använda olika typer av vibratorer som för det vackra könet till en hel kaskad av orgasmer.

Krigare, låt oss säga att de är som djävulen själv.

Aurora, som sköt mot armén av svalstjärtar, som försökte krypa på dem och slog ut dem med stor effektivitet, kutade:

Ära, ära, ära,

Flickor är modiga i strid...

Ära, ära, fall bort,

Jag dödar Fuhrer-bocken!

Svetlana kastade också en injektionsflaska med hyperplasma med sina bara tår. Han flög över och slog på tangentbordet.

en mordisk och destruktiv stråle träffade svalstjärtsslagskeppet . Detta är verkligen makt och en dödsbunt.

Flickorna tog det och sjöng i kör:

Rymden har blivit som en innergård för oss,

Stjärnorna på himlen är som en promenad...

Den stora vidden väntar oss,

Och att erövra honom är inget skämt!

Det här är tjejerna som bara är kapabla att lugna intelligenta fjärilar. Men även myggor om de dyker upp.

Dessa kvinnor är verkligen käringar .

Och deras ben är så graciösa, förföriska och barfota. Och ännu bättre och charmigare är deras scharlakansröda bröstnipplar.

Dessa är så underbara stölder, som kan tända både krigs och freds lågor i hela universum!

Tja, vad sägs om mot sådana människor , åtminstone kommer någon att trampa på dem?

Natasha noterade och blottade sina tänder:

- Men ibland tänker man, varför behövdes män överhuvudtaget?

Zoya ryckte på axlarna och svarade:

- Vet inte! De är inte särskilt vackra. Här är fler tonåringar som är mer eller mindre söta. Och vuxna, särskilt gamla människor, är äckliga!

Och flickan tryckte återigen på joystick-knapparna med sina bara tår.

Aurora noterade logiskt:

- Jo, i forna tider var många kvinnor hemska. Speciellt gamla kvinnor. I allmänhet är morföräldrar ganska otäcka. Inte som de unga damerna. Men unga flickor förr var inte idealiska. Många är till exempel tjocka eller pockade. Det finns också skeva .

Svetlana slog fienden med sina bara tår och sköt ner fregatten och sa:

- Det är så bra att vi är födda nu och inte tidigare. Det gör mig bara förbannad att tänka på att vi kan bli puckelryggiga och tandlösa gummor! Och vad äckligt det är!

Och tjejen tryckte på joystick-knappen med sin jordgubbsnipple.

Natasha, som sköt mot svalstjärtarna, anmärkte:

- I forna tider trodde man fortfarande på Gud. Dessutom i Gud den fullkomliga och allsmäktige!

Aurora använde sin rubinnippla för att slå de intelligenta fjärilarna och noterade :

- Det är konstigt att tro att universum skapades av en perfekt och allsmäktig Gud när kvinnor förvandlas till fula gamla damer. Det ser på något sätt konstigt, löjligt och dumt ut!

Zoya tog den och tryckte på joystick-knapparna med sina bara tår och sjöng:

Kanske är detta konstigt och absurt,

Men hela dagen och natten, hela dagen...

Jag drömmer om fantastiska saker någonstans

Vet var min skyddsängel bor!

Svetlana, som slog sina fiender, med hjälp av sina läckra, rosenformade bröstvårtor, kvittrade också:

Bakom det komplexa jordelivet, utan tvekan,

Han tittar på och kommer inte längre ihåg sig själv,

Vilken är han för min frälsning?

Ibland kom ljuset till mirakel!

Och alla fyra, som använde scharlakansröda bröstvårtor och bara tår när de skjutit, kvittrade:

Den svurna och den gamla,

Fienden svär igen

Mal mig, mal mig till pulver ,

Men ängeln sover inte,

Och allt kommer att ordna sig

Och allt kommer att sluta bra!

Och alla sväljsvansar i påsen!

Och krigarna tog igen och tryckte på sina röda bröstvårtor på joystickknapparna.

Det här är tjejerna...

En annan skönhet, general Magdalena, som också sköt mot intelligenta fjärilar som attackerade människor, kvittrade:

- Åh, frost, frost,

Frys mig inte...

Det svider mig så i näsan -

Straffet har höjts!

Flickgeneralen Magdalena är verkligen charm. Och hennes bröst är bara ett fint, elastiskt buffeljuver med bröstvårtor som röda som vallmo. Och unga tomtar älskar att slicka dessa scharlakansröda bröstvårtor.

Så cool är den här gruppen kvinnliga krigare.

Flickor älskar förstås att använda sina tungor. Fast det finns inte tillräckligt med tomtar. Ofta måste en tjej bara gå fram till de vackra tomtarna en efter en för att få sin gåva på tungan.

Flickan Maria tog den och sjöng:

- Ta hand om tjejerna och männen,

De är väldigt milda varelser...

De dör ofta utan anledning

Orsakar intensiv lust!

Victoriaflickorna sköt mot svalstjärtarna med hjälp av en röd bröstvårta och kvittrade:

- Ta hand om kvinnor, ta hand om kvinnor,

Det kommer att bli väldigt coolt! Det kommer att bli väldigt coolt!

Någon är galen! Någon är galen!

Av någon anledning med en kvinna! Av någon anledning med en kvinna!

Kraftfält kolliderade. Och de bokstavligen sprakade. Alfmir kände en värmeglimt. Och svetten rann nerför tomtens släta, flickliknande ansikte.

Alfmir kvittrade:

Bad, bad, bad, bad,

Infusion av ek och björk...

Bad, bad, bad, bad -

Jag drömmer om en barfota tjej!

Elven Helga blinkade till sin motsvarighet:

- Du är en underbar fighter, pojke!

Alfmir nickade och noterade:

- Jag är inte riktigt en pojke -

Jag är redan trehundra år gammal!

Jag är för ung, till och med för ung

Hej tjejer!

Flickan Margarita bekämpade också sina fiender mycket självsäkert. Och hon är en väldigt vacker tjej. Hennes hår var färgen av bladguld och flödade i strålande vågor.

Flickan, det bör noteras, är extremt vacker. Och hon är väldigt stridbar och aggressiv.

Flickan Margarita tog det och twittrade:

Fosterlandet är skyldig oss en stråle av frihet,

Ändlösa hav av kärlek...

Låt tjejerna förenas

För att skingra mörkret på vägen!

För att skingra mörkret framför dig!

Flickor på rymdskepp slåss med passion och entusiasm som bubblar upp inom dem som en vulkan. Och så klättrade rymdskepp från flankerna , som nakna dolkar. Och de avger kraftfulla, graviomagnetiska vågor. Och de förstör sväljsvansflottans rymdskepp.

Här kan du se hur supernovaexplosioner uppstår, som skickar vågor av en mängd olika strålning. Och de flammar upp av extraordinär raseri. Fighters från båda armadan försöker agera mer harmoniskt i skurar.

Flickorna utför flankerande manövrar och utför attacker med riktade attacker och regnar ner koncentrerade slag mot fienden.

Augustine slåss på brigantinen. Hon befaller den och utför stötmissiluppskjutningar. Missilerna träffade fregatten och orsakade skador på den.

Flickan sjöng, gav kommandon och tryckte på knappar med sina röda bröstvårtor:

Vi är krigare på vägen,

Kan slita svalstjärtar i bitar...

Och döm inte strikt, tjejer,

När klarar vi provet med A?

Så här överför flickan mycket skickligt sina chockmissiler till fienden. Och hennes bröst är så frodiga och förföriska. Och hon trycker på knapparna med bröstvårtor som är som övermogna jordgubbar.

Victoria, å andra sidan, befaller en fregatt och utför även aggressiva bedrifter och utdelar förkrossande slag mot Swallowtail-trupperna. Flickan Victoria har hår i fyra färger - så färgglatt och gnistrande.

. KAPITEL nr 6.

Flickan kämpar självsäkert och trycker på sina bröstnipplar, gnistrande som rubiner. Och hur fantastiska hennes höga bröst är - bara underbara.

Victoria spinnar när hennes bröstvårtor slickas av tungan på en vacker tomte och sjunger och blottar sina tänder:

- Dolbani , dolbani tjej för sväljsvansen,

Fy fan , du kan inte undvika nederlag!

Om något händer, om något händer, gömmer jag missilerna,

Och jag kan, och jag kan, ge förändring till min motståndare!

Augustine nickade och gnisslade:

- Jag är den starkaste tjejen i världen,

Och jag ska köra tomten ända fram till bröstvårtorna...

Motståndarens urin är aktiv på toaletten ,

Och jag komponerade ett dussin dikter på en gång!

Marinka stängde av hologrammet för den här filmen, klickade på sina bara tår och kvittrade:

- Vi borde göra slut på nazisterna! Och vad är det?

Istället för nazisterna rusade orcher och troll till attack. Och de rusar i en otalig lavin. Det är som att en hårig och illaluktande tsunami smyger sig in.

Och dessa orcher och troll skakar sina klubbor och sjunger:

Vi älskar att råna och stjäla,

För oss finns det inget samvete, tro mig, och ingen ära...

Och vårt jobb är att döda för dubloner,

Så att alla piraterna kunde vara tillsammans!


Vi kommer att hugga din dolk på dig,

Och vi släpper ut tjejerna utan att tygla ...

Det finns ingen ondare än vi på jorden,

Avadon själv står blygsamt åt sidan!


Tro mig, vi kommer att döda och bränna alla,

Vi har allt, det här var det första som planerades...

Och någonstans flyger en kerub med guldvingar,

Och korsaren kommer att skära av sina vingar lite !


Tro mig, piraten kommer inte att ge efter för dig,

Varken prästerna eller andra som skyndar sig...

Må det bli ett mycket härligt resultat,

Så att filibustrarna inte sitter tysta!


I krig kommer det naturligtvis att finnas en gräns för dig,

I strid kan en pirat inte kapitulera!

Fienden har tunnat ut i strid,

Jag visade att vår corsair kan slåss!


Så vi pirater belägrade en galjon,

De slaktade spanjorerna skoningslöst...

Vi dödar om det behövs, till och med en miljon,

Och vi kommer aldrig att säga , nog killar, okej!


Fregatten brinner nu,

Lågan i den flammar väldigt häftigt...

Vi svor , tydligen till Satan,

Att förstöra allt som var ett ljust paradis!


Så bra blev allt

Självklart älskar vi tjejer också...

Alla kommer att få som ett resultat

Kvinnan kommer att ge honom en kyss!


Vi kommer djärvt, tro, vinna,

Att göra allt glamoröst och vackert...

Donera blod, uppsats för fem,

arrogant i munnen !


Trots allt är Morgan, den härliga kaptenen, med oss,

Vem brände städer med eld...

En sådan stor ataman har getts till oss,

Vad trampas av stålstövlar!


Kort sagt, det finns en piratväg -

Att krossa, att kvävas, utan nåd...

Fienden kommer inte att kunna böja oss,

När allt kommer omkring, du vet, alla människor är bastards !


Vi bryr oss inte ens om hertigen ,

Vi kommer djärvt att bryta av hans horn...

Och vi slår dig hårt i ansiktet med en tegelsten,

Att han blir bara en papegoja i ugnen!


Ja, och Louis, den här kungen,

Det blir bara en nöt för piraterna,

Han är inte en kung, utan bara en nolla,

Tro mig, inte ens en patetisk svart bonde är värt det!


Kort sagt, Morgan kommer att vinna berömt,

Vilken armé som fienden skickar till oss...

Vi är korsarer, som en monolit,

vår för strid kross !


Det kommer att finnas tid för ära, tro mig,

Alla kommer att få hälften av världen...

En pirat är i grunden ett rovdjur,

Han kommer lömskt sticka dig i ryggen!


När vi har plundrat till naveln,

Vi kommer att bygga oss lyxiga herrgårdar,

Satan är med oss för alltid,

Och en ny planet kommer att komma in i världen!

Sedan tog monsterbarnen dem och mötte dem med dödliga strömmar av destruktiv hyperplasm. Och hon föll med kraft på en lavin av håriga orcher. Och låt oss bränna dem levande och förvandla dem till kebab. Och mitt hår brinner och rök stiger upp.

Valerka noterade med ett flin:

- Det här är strömmar av förintelse!

Marinka höll med om detta:

- Vi mejar ner våra fiender utan någon ceremoni. Och det här är extremt coolt, och det finns en ström av högsta död!

Och flickan slog på hologrammet igen för att göra det roligare.

Och tjejerna dök upp igen.

Rymdstriden fortsatte med stor intensitet. Machaonerna befann sig i en svårare position än de hade förväntat sig, men de dukade gradvis under och gjorde envist motstånd.

Natasha och Zoya sköt med hjälp av sina scharlakansröda, svullna bröstknoppar. Och de sköt ner swallowtail-skeppen med gevär.

Natasha tog den och sjöng:

Flickor är olika -

Vitt, blått, rött!

Men alla vill detsamma

Att skjuta exakt!

Och krigaren visade sitt strålande och pärlglittrande leende.

Zoya nickade till sin partner och kvittrade:

Vi är inte enkla tjejer,

Vi hackar hastigt sväljsvansar...

Våra små fötter är bara,

Du kan inte undvika nederlag!

Och hon blinkade med sina safirögon, som är så ljusa och gnistrande.

Aurora skjuter också och sjunger med ett gnisslande:

- Jag är en väldigt cool tjej,

Fast barfota på vintern ...

jag ska döda alla sväljsvansar ,

Vet att tjejen kommer att bli en hjälte!

Svetlana kämpar också, och agerar extremt energiskt. Och hennes skott är korrekta och destruktiva.

Svetlana, som sköt med sina bara tår, kvittrade:

Ser du en förmörkelse på himlen?

Det brinner där...

Detta, du vet, är ett tecken på helvetet,

Och det är en orkan!

Natasha slog också trupperna av intelligenta fjärilar. Och återigen brinner de nedskjutna kämparna. Men fienden i båten blev offer för en träff från Zoe som tryckte på knappen med en jordgubbsnippel.

Zoya sjöng:

- Ära till våra mästare,

Vi ska visa vindens kraft...

Ge inte efter för läkare

Kraften i spektrumet är med oss!

Dessa flickor är kämpar med oöverträffad styrka. Och dessa är rymdkrigare. Och dessutom föredrar de att slåss nästan uteslutande barfota och bara i trosor.

Hur kan man inte vara vän med sådana tjejer? Även om det ibland verkar som att de inte är på vänliga villkor.

Och hur de trycker på joystick-knapparna med sina röda jordgubbsnipplar. Det är verkligen vackra målningar.

Aurora fnissade och sparkade fienden och tryckte på knappen med sin rubinnippla.

Och hon kvittrade:

Betrakta mig som vidrig

Ja, jag kan vara elak...

Ja, jag kan vara elak...

Men om jag bara hade tillräckligt med mod i ett slagsmål!

Men om jag bara hade tillräckligt med mod i ett slagsmål!

Men om jag bara hade tillräckligt med mod i ett slagsmål!

Svetlana fnyste föraktfullt och noterade:

- Vad är du, en papegoja, som upprepar samma sak tre gånger ?

Den rödhåriga krigaren noterade logiskt:

- Upprepning är lärandets moder!

Den blonda krigaren fnissade och noterade:

Skakar mitt huvud

Titta och upprepa...

Det här är oj , oj, oj,

Det här är ah , ah, ah!

Aurora fnissade och noterade:

- Ja, roligt! Låt oss blöta sväljsvansarna!

slog i raseri , tryckte på knappen med sin mycket ljusa och röda bröstvårta och sjöng:

- Ett två tre Fyra Fem,

Betala i ordning!

Vi kommer att döda alla onda,

Och vi ordnar en uppgörelse!

Aurora hoppade upp och kvittrade och blottade sina tänder:

- Låt boakonstriktorn ha en lång svans,

Böjer sig som en bro...

Ett två tre Fyra -

Armarna högre, benen bredare!

Krigare visar naturligtvis sin största klass i strid. Och de slåss med stor passion.

Och de släpper raketer av kolossal destruktiv kraft. Och de flyger. Man faller direkt ner i svalstjärtarnas rymdbrigatin. Och det slår igenom ultrakumulativt vågskydd. Och brigantinen exploderar utan vidare.

Aurora tog den och sjöng:

Vi ser speciella bilder,

Brigantinfragmenten flyger!

Och den rödhåriga krigaren blinkade åt sina partners. Tjejerna hamnade förstås i alla möjliga problem.

Det här har verkligen blivit så coolt och kvasar .

Tjejerna skrattar... Och sväljsvansarna fortsätter att pressas. Trupperna i det kosmiska, mänskliga imperiet genomför ett frontalsvep. Och de slåss med kolossal raseri.

Svetlana noterade logiskt och blinkade med sina safirögon:

- Jag slog bara en gång

Och rakt i ögat...

Huligan tjej

Skrämma mig inte med Taganka !

Och hon visade sina skarpa och starka huggtänder. Det här är en tjej som kan beskrivas med ett ord - super!

Ordet hyper är dock ganska passande!

Aurora fnissade och kvittrade innan hon återigen sköt ut sin bröstvårta, färgen på en mycket mogen och söt jordgubbe.

Jag är galen, jag är galen

Jag behöver henne! Jag behöver henne!

Svetlana fnissade och kvittrade och sa:

Jag är en vacker tjej

Så rättvist...

Jag hoppar på killen

Och jag ska galoppera rasande!

Den rödhåriga krigaren nickade:

- Det här är en bra idé!

Och flickan lanserade återigen en destruktiv och mordisk dödsgåva mot fienden, rubinnipplen på hennes bröst.

Och det här är ett mycket bra slag.

Ett annat flaggskepp från Swallowtail Empire fick allvarliga skador och bröt upp i lågor. Och dess lågor stekte många insekter på en gång, vilket gjorde dem förkolnade ämnen.

Dessa tjejer är så aggressivt vackra, det är bara skräck och beundran.

Alice kämpar också. Hon sitter i en ensitsig fighter. Hennes vapen är ganska starkt. Det finns också hyperlaserpistoler som pumpar kvarkfusionsprocessen. Krigaren kvittrade:

- Du kan inte leva i världen utan Gud, nej,

Men det är ännu svårare utan tjejer, granne...

Så du kan tro

Men att tro på en tjej...

Du kan göra det själv, även om du är en pojke ,

Men Pasaran !

Alice är en väldigt vacker tjej. Och Angelica, hennes sambo, är också extremt duktig.

Och båda tjejerna bråkar så. De arbetar i par och använder speciella tekniker i kampen mot svalstjärtar.

Angelica, den rödhåriga skönheten , tog den och sjöng:

Längs universum är skogen tjock,

Med Baba Yagami...

Och i slutet av universum,

Ställning med yxor!

Alice blinkade till sin partner och blottade sitt ansikte och sa:

Och varken en kyrka eller en krog ,

Inget är heligt...

Det är inget fel på den här tjejen,

Allt är fel tjejer!

Och krigaren blinkade åt sin partner. Och de är så magnifika och strålande tjuvar.

Men Alfmir gör ett ansikte mot dem genom monitorn och sjunger:

En galen eld rasar inom mig,

Det är nog för sent att lägga ut det...

Lägg all kraft av ilska i slaget,

Skakar himlen, skakar stjärnorna!

Alice nickade med ett leende:

- Det kommer att bli bra !

Angelica tryckte på avtryckaren med den röda bröstvårtan , släppte ut ytterligare en del av förstörelsen och sa:

Min pojke, min baby,

Du sover inte vid den här tiden...

Och i vilket okänt land,

Du kommer bara att minnas om mig!

Alfmir sjöng skämtsamt och lämnade med en avgörande manöver från svalstjärtens målsökande missil:

Jag kommer inte att glömma flickan

Söt som bröd!

Whoa, whoa , whoa , whoa !

Jag kommer inte att glömma någon!

Flickan twittrade också som svar:

- Ära till krigarna som kämpar som rävar!

Alice kvittrade med vild självkänsla. Och trycka på knappen med en rubin nippel. Och hon har så solbrända bröst och en väldigt fyllig, perfekt skulpterad byst.

Och krigarens ben är så bra. Och de har en extremt graciös hälkurva.

Angelica tog den och noterade aggressivt och blottade sina pärlande tänder.

Hon var väldigt röd och hade smaragdögon.

Krigaren var kurvig, med tunn midja och lyxiga höfter. Det här är väldigt intressant.

Tjejerna sjunger:

Svart svalstjärt, svart svalstjärt,

En rasande förstörelse väntar fjärilarna!

Och krigaren blinkade med sina smaragdögon.

Alfmir kom under tiden i strid med Swallowtail Ess. Han försökte följa tomten. Tomten manövrerade skickligt. Och han vände sin fighter och gjorde hopp från sida till sida. Och hans motsvarighet tog det och började komma närmare.

Kraftfält kolliderade. Och de bokstavligen sprakade. Alfmir kände en värmeglimt. Och svetten rann ner för tomtens släta, flickliknande ansikte.

Alfmir kvittrade:

Bad, bad, bad, bad,

Infusion av ek och björk...

Bad, bad, bad, bad -

Jag drömmer om en barfota tjej!

Hologrammet avbröts ... Pionjärledarens formidabla röst hördes:

- Du kan inte se det här! Kom igen, fortsätt din stridsträning eller lägg dig!

Valerka blinkade till sina vänner och frågade:

- Så träning, eller sömn?

Slava svarade bestämt:

Hypermatrisens vågor . Och låt något från andra världskriget kopplas ihop, bara i en icke-standardversion.

Marinka nickade:

- Bra! Bara jag kommer inte längre att vara ett barn, utan en vuxen tjej. Och vi kommer att slåss med någon som nazisterna, bara mycket starkare.

Levki nickade och kacklade:

- Och så att andra världskriget varar längre.

Tre pojkar och en flicka klickade samtidigt på sina bara tår och utförde en brant förflyttning.

8 mars 1947, kvinnodagen. Och pojklaget leds av en Komsomol-tjej, Marinka. En varm vind blåste från söder och Kaspiska havet plaskade i närheten. Det är redan tjugo grader i solen. Pojkarna som gräver skyttegravar är nakna till midjan och arbetar intensivt med spadar. Ljusa, röda och mörka huvuden blinkar.

Nytt gräs bryter igenom under spadarna, och det doftar av något så speciellt, förtrollande. Den tvåhundraförsta kämpen, Valerka Lagunov, dök upp i denna avdelning. Pojken överfördes hit genom Chernobogs vilja - de säger, medan de äldre systrarna är på andra platser, slåss med nazisterna. Och även där är situationen i sovjeternas land extremt svår. Titta på trasor som soldaterna i barnbataljonen bär. Alla är barfota, trots början av mars. Och det är också bra att det är en så varm dag idag.

Men att trycka din bara sula på spetsen av en spade är inte särskilt trevligt.

En pionjärpojke, i denna virtuella riktiga Hypermatrix , arbetar Valerka energiskt. Han är en stark och tränad kille som redan har gått igenom eld-, vatten- och kopparrör. Lyckades besöka många platser. I synnerhet i universum Hypernoosphere, där "Star Wars" så kända för människor brann.

Och förbi de kosmiska världarna. Så ingenting kommer att överraska Valera Lagunov , terminatorpojken. Han lärde sig och förstod mycket. Men just nu ska han inte sticka ut. Gräv din egen mark...

Han ser ungefär tretton år gammal ut, men har redan framträdande muskler. Detta gör att han sticker ut från sina kamrater. Dess lättnad fördjupas ständigt och förbättras med tiden. Och huden behåller en mörk, nästan svart solbränna, erhållen på en planet med fyra armaturer. Och detta är också slående. Speciellt i mars, när de andra pojkarnas sommarsolbrännor redan hade slocknat.

Slava grävde ett pansarvärnsdike bredvid Valera och uppmärksammade de starka solbränd pojke som viftar med en spade.

Pionjären, ungefär lika gammal och lika lång som Valerka, frågade:

- Förlåt, kamrat, men var lyckades du garva så bra?

Lagunov Jr. , van efter flera timmars intensivt arbete att ingen uppmärksammade honom, blev förvånad över att hans kamrat hade fått talgåvan. Därför bestämde sig Valerka för att ignorera det, särskilt eftersom inte en enda legend kom att tänka på.

Men pojken med rödaktigt hår visade sig vara envis. Han sparkade pojken från framtiden med sin bara häl i baken. Pojken vacklade och kände en blixt av ilska. Nej, något sånt här, när de vågade sparka dig, går inte att förlåta.

Och Valerka slog pojken som svar , först under knäet, sedan med samma fot upprepade gånger i solar plexus. Slavka kollapsade till botten av skyttegraven och hans ögon buktade ut. Han kvävdes av smärta och raseri, utan att kunna få fram ett ord.

Flera pojkar, efter att ha slutat gräva, viftade med sina spadar, sprang upp till Valerka. Pionjärpojken knöt sina nävar och stod i ställning, redo att skingra sina motståndare som kattungar. Och han hade aldrig slagits med sådana fighters förut. Det fanns mer seriösa motståndare .

Plötsligt hördes trillan av en polisvissling. En smal, barbent flicka rusade mot dem.

I denna virtuella verklighet verkar Marinka vara omkring arton, hon har en tunn midja, men är atletisk och hennes bara ben är starka och muskulösa. Brunt hår flätas baktill till en tjock fläta. Hon är vacker , även om man inte kan kalla henne en klassisk skönhet, men hon är en sådan hit bland killar. Över medelhöjd, manlig haka och uttrycksfulla ögon, som en partisanaffisch.

Och en tydlig, gäll röst:

- Lämna det ifred! Vilken slags kamp?!

Pojkarna skrek till Valerka unisont:

- Den här främlingen slog ut vår Slavka!

- Har du slagit ut Slavka?! - Marinka tittade på Lagunov Jr. Och hennes blick blev plötsligt snällare. Flickan anmärkte glatt:

-Har du stängt av den där huliganen Slavka?

Valerka svarade ärligt:

- Jag hade slagit ut de andra också om de hade blandat sig!

Flickan nickade och log:

- Härlig! Jag har aldrig sett någon med så skulpterade magmuskler som du.

Terminatorpojken spände sina muskler och anmärkte ivrigt:

- Träning och rätt kost hjälper till att bygga muskelmassa och skära.

Marinka, som om hon såg sin gamla vän för första gången ( men i hypermatrisen kan du till och med skapa ett alternativt minne för dig själv!), tittade plötsligt på pojken med misstänksamhet och märkte:

- Men vad svart du är. Även turkmenerna är blekare än du!

Terminatorpionjären Valerka svarade inte helt ärligt:

- Det är bara det att huden är så...

Flickan invände:

- Men du har blont hår. Och ditt ansikte är slaviskt, men du liknar en svart tjej !

Valerka log och svarade:

- Jag studerade olika kampsporter i tropikerna. Det här är mitt credo! Så... Skyll inte på mig...

Flickan Larisa, som precis hade sprungit upp till truppen, varnade:

- Var försiktig! Särskilda tjänstemän kan komma och kolla. Så säg inte att det här är en ny person.

Marinka beställde kortfattat:

- Få upp Slavka ur diket och slut fred med honom! Vi behöver inget bråk innan kampen!

Valerka hoppade ner. Han tog upp en ganska muskulös pojke, trots sina blygsamma ransoner, och kastade upp honom. Sedan hoppade han upp ur skyttegraven och fångade pojken mitt under flygningen. Alltså orsakar entusiastiska skrik från andra pojkar.

Valerka masserade sin olyckliga motparts hals. Han stönade och kom till sans.

Slavka såg arg ut, men det fanns noter av respekt i hans röst:

- Tja, du... Du rörde mig så... Med all din kraft!

Terminatorpojken Valerka skakade negativt på huvudet:

- Nej! Det är fortfarande lätt! När tyskarna närmar sig kommer du att se vad det innebär att slå med all kraft!

Slavka rörde vid magen. Ett förvånansvärt tydligt avtryck av en bar, graciös pojkefot satt kvar på magen och bröstet. Men benen är faktiskt inte brutna, så vi kan börja jobba.

Och att gräva med spade i mer än en timme är inte särskilt kul!

Pojken ställde ändå försiktigt Valerka frågan som hade plågat pionjären:

- Varför är du så svart?

Den unga leninisten Valerka, efter att ha funderat i trettio sekunder, svarade:

- För att vara ärlig tillbringade jag flera månader på ett ställe där en solbränna verkligen sätter in på min hud och sedan inte vill försvinna!

Slavka ( vars minne i hypermatrisen också har förändrats!) muttrade tveksamt:

- I Afrika, eller vad?

Den unge leninisten grep omedelbart denna version:

- Men ja! Du har själv sett att svarta bor i Moskva i flera år, men deras solbränna försvinner fortfarande inte!

Slavka argumenterade inte och vände konversationen till ett annat, men också relevant ämne för sig själv:

- Var har du lärt dig att slåss så bra?

Valerka svarade efter en kort paus:

- Jag hade starka mentorer och mentorer... De undervisade en utmärkt skola!

Slavka föreslog för sin partner:

- Och du utmanar Marinka till en kamp. Hon tränade i kampsport, och en kamp med dig kommer att bli extremt intressant!

Valerka Lagunov flinade högt och anmärkte:

- Nåväl, kom inte på mig så! Tänk att vi är lika gamla!

Slava svarade allvarligt:

- Av någon anledning ser du ut som en mycket äldre person!

Terminatorpojken, som blottade sina tänder, svarade:

- Det verkar för dig för att jag slog dig!

Slavka försökte slå Valerka som svar, men han fick lätt sin hand i farten och svarade skrattande:

- Nej! Gör inte detta, annars får jag dig att mäta botten av diket igen!

Slavka rättade:

- Det här är i själva verket ett pansarvärnsdike.

Lagunov Jr. skrattade:

- Du kommer att brinna som ett lejon!

Det började redan mörkna och Marinka bjöd tillsammans med Larisa pojkarna på middag. Eftersom Kaspiska havet ligger i närheten fanns det gott om fisk, såväl som salt, men det fanns inte tillräckligt med bröd, och något slags bröd blandat med quinoa.

Pojkarna tuggade kraftigt. Vi åt som en soldat, snabbt. Sedan jobbade vi ett tag till, redan i mörkret, som tur var var himlen klar. Sedan täckte de sig med säckväv och kurrade ihop sig för att göra det varmare den kalla marsnatten, och de trötta pojkarna slöt ögonen. Men jag kunde inte sova. Fiendens jetplan dök upp på himlen och började bomba kraftigt.

Pojkarna blev oroliga och hoppade ut. Några av dem, de mest ohämmade, öppnade till och med eld mot de fascistiska gamarna, vilket var värdelöst på ett sådant avstånd. Valerka Lagunov hoppade också upp. Terminatorpojken hoppade upp till bataljonens enda storkalibriga maskingevär. Han öppnade eld från den. En av de tyska gamarna började röka och började växa eldfjädrar.

Pojkarna började skrika med respekt. Du måste fortfarande kunna skjuta ner en jetbil från ett sådant avstånd. Och den unga leninisten Valerka fortsatte att skjuta, och en annan "kråka" rullade nedför backen och rökte med ljus.

Rangerpojken sjöng:

- Du, gamen, blir slagen i pannan. Jag är en stjärnterminator, inte hejdå pop!

Och den tredje Hitlers bevingade pyton skars av. Valerka kunde fortfarande fortsätta skjuta, men Slavka hoppade in i uppgörelsen och skrek desperat:

- Ge! Låt mig skjuta också!

Valerka gav sig oväntat, även om han kände att detta inte var den bästa idén.

Slavka började desperat skjuta och tjattra med sitt maskingevär. Band av kulor föll en efter en . När de var tomma såg de ut som hungriga pytonslangar. Men elden var helt värdelös. Kulorna, även om de träffade jetbilarna , studsade helt enkelt av dem på långt avstånd. Till slut tog den magra gränsen för ammunition slut, och Slava slog i frustration sin näve mot kulsprutans slutstycke.

Och så skrek han, metallen var väldigt varm från skjutningen. Och huliganpionjären sa tvetydigt:

- Men pistolen skjuter inte, men det stinker skit!

Valerka flyttade mycket skickligt sin fot längs marken, och Slavka föll utan ett slag av markens skakande. Men den enda personen att vara arg på var han själv. Lagunov kände att så skulle bli fallet. Och ändå lät han den rödhåriga skurken skjuta patronerna.

Det blev dock en paus och killarna gick och la sig igen. Antingen imorgon, eller åtminstone i övermorgon, kommer Krauts att bryta igenom fronten och hamna här. Och här på ena sidan är flödet av Volga, och på den andra stänker Kaspiska havet. Så killarna har ingenstans att ta vägen.

Valerka Lagunov hade drömmar som var fantasifulla och inte helt förståeliga.

- Prata igen, vacuum-headed ! - Befälhavaren skar av det. Drönarna såg större och tjockare ut, deras tassar hade de utbuktande bicepsna hos erfarna kroppsbyggare. Men deras stigmas var trubbiga, och deras snabel slutade i en fyrkant. Tja, befälhavarens epaletter är gjutna i guld, även om stjärnorna inte är synliga, och det finns en vacker rosa knopp i spetsen.

Och världen i sig är som en saga, hunden har sin mun öppen på sex ben och spelar på en larvbärbar dator på tre språk. Här går barn i röda kragar. I deras ögon fångade den unga leninisten Valerka rädsla och något slags lidande. Dessa pionjärers kläder är smarta, men av någon anledning är deras solbrända ben bara och hårt blåslagna, som om de hade tvingats trampa många kilometer längs en stenig bergsväg.

Valerka Lagunov kände sig mer och mer obekväm, men det fanns ingen verklig rädsla. På något sätt är allt här overkligt, även det finns fyra solar på himlen, och deras form är helt ojordisk. En dröm, en typisk lång dröm, som, om du inte är riktigt väckt på morgonen, kan anta de mest surrealistiska drag, vara ljusare än en amerikansk science fiction-storfilm. Det är bara synd att du senare minns nästan ingenting från sådana vågor av gudomen Morpheus.

Men här, på något sätt, finns det ganska verkliga förnimmelser, kroppen har vikt, och när en av drönarna trampade på hans underben svarade tårna på hans bara fötter med verklig smärta. Och pannan som porträttet träffade var obehagligt öm, och lukten från drönarna var för äkta , en blandning av pollen och otvättad gris. Det kittlar till och med i näsborrarna och får dig att vilja nysa. Nej, drömmen kan fortfarande vara så här, dina armar och armbågar värker, och dina handleder skaver av handbojorna.

Det är sant, som inte är typiskt för staden, det luktar inte bensin eller något kolmonoxid. Vinden ger då och då rika skogsaromer från växande, mycket frodiga träd och rabatter. Men för en ras mer utvecklad än den jordiska civilisationen är frånvaron av en förbränningsmotor ganska naturlig.

Den unga leninisten Valerka mindes hur den store science fiction-författaren Jules Verne förutspådde att elmotorer skulle dominera i transporter och vardagsliv. Men hittills har den skadliga och obehagliga förbränningsmotorn vunnit på nittonhundratalet.

Valerka såg sig omkring igen, var var hans vän, denna kosmiska Marinka? Hade hon verkligen lust också, och vad väntar honom nu?!

polisernas " bil ser ut som ett flygande tefat, bara oval till formen och med helt mänskliga blinkande ljus . Den unga leninisten Valerka kastades mycket grovt in i flygkroppen och bröt nästan skarvarna, och den infällbara dörren, som i en stormarknad, stängdes igen av sig själv. På samma sätt rusade den orörliga kedjan, som en kobra, till pojkens bara fot och klämde hårt om benet.

Valerka skrek och försökte dra i kedjan med händerna i manschetter framför:

- Det gör ont, gör inte det!

- Bäst att knyta byxorna! - En pojkaktig röst sa till honom.

Valerka Lagunov vände sig om. Med tanke på att han hade shorts på sig såg frieriet hånfullt ut. Mobilkameran var upplyst med ett grönaktigt ljus, och det kom bokstavligen från hela taket. Ljuset var behagligt och av någon anledning kände sig pojken genast lugn. Han tittade på högtalaren .

En vanlig pojke, blond, som Valerka Lagunov, men med en kort besättning, som om hans huvud hade blivit avskuret och hans hår redan växt tillbaka. Valerka hade en halv-box-frisyr, och den förändrades knappt med tiden, så det fanns ingen anledning att klippa håret.

Med sig har han en annan pojke , lite rödaktig, och en ganska lång, smal tjej. Ganska jordnära killar, med en bra solbränna, men inte mörk. Europeiska drag av korrekta och kanske till och med vackra och fotogena ansikten. Kläderna är smarta: skjortor, blusar, sommarshorts och en kort kjol, målade med blommor i alla regnbågens färger, men barfota, med nedslagna sulor och knän, en köttätande och ganska levande orm fäst vid höger ben.

Inte alls läskigt, och verkar till och med yngre än Valerka Lagunov .

Terminatorpojken sträckte ut sin hand till dem och sa med synligt lugn:

- Det är okej. Låt oss lära känna varandra.

Svaret var tystnad och försiktiga blickar. Sedan fortsatte den unga leninisten Valerka med skyggt självförtroende:

- Jag har inte gjort någonting, men barn är inte fängslade för någonting?

En rödhårig pojke med ett långt ansikte, mycket lik barnskådespelaren som spelade Peter Pan i den amerikanska storfilmen, sträckte fram handen som svar och sa i en sorgsen ton:

- Du är inte lokal. Och detta räcker för att anklaga honom för spionage och illegal gränspassering.

Valerka , förvirrad, slog sina ögonfransar ett par gånger och frågade:

- Om så är fallet, då... Varför pratar du ryska så bra?

Den blonda pojken svarade på detta:

- För i helvetet pratar alla ryska, och bara i himlen använder de hebreiska!

Underbarnet och pionjären skrattade sorgset och dovt. Detta påminde mig om ett av de gamla sovjetiska skämten. I allmänhet, är detta en dröm eller inte en dröm? Allt här är för verkligt för att drömma om. Kanske gled han in i en av de världar som skapades av Chernobog igen . I det här fallet är det tydligt varför detta universum kallas helvetet.

Kedjan på Valerka Lagunovs bara ben lyste upp lite och avgav en måttlig värme från kylaren. I allmänhet är klimatet här varmt, pojken skakade av sig svettdropparna som strömmade från hans panna. Flickan, vars bara fot också var fjättrad , rörde vid hennes kedja och frågade:

- Tryck inte så hårt, du lämnar blåmärken!

Bojorna, som om de verkligen levde, svarade:

- Är du listig, vill du fly?!

Flickan spred hjälplöst ut sina förhårda händer och noterade:

- Vart kan man gå, även om man flyr?!

Den rödhåriga pojken bekräftade:

- All mat och varor här har en identifikationskod !

Okovy svarade kortfattat:

- Vi ger inga tips. Klämman utgör ingen hälsorisk.

Det verkar som om de inte hade bråttom att ta dem till det lokala fängelset. Någon annan samlades in. En äldre tjej knuffades in. Vackert , även om det verkar som om alla människor ser ut som i Hollywood - inte en rynka, inte ett fel. Drönarpolisen tog hennes skor och flickan, som blev fånge, rodnade djupt.

Valerka, som hade glömt den rödhåriga pojkens sista svar från huvudet, kom plötsligt ihåg att detta var konstigt. Och återigen frågade han:

- Så hur kan du ryska? Ja hebreiska också?

Fångpojken svarade inte omedelbart han hade också handbojor hängande på sina handleder. För andra var bara ett av deras ben fjättrade. Den unga leninisten Valerka ägnade särskild uppmärksamhet åt detta, kanske den här killen är en farlig brottsling?

Det kom inget svar, bara flickan viskade tyst:

- Varje ord här... - Och hon satte fingret mot sina läppar.

Valerka Lagunov insåg att de blev avlyssnade. Och hans humör försämrades totalt. Rymdresan slutade med arrestering. Något som jag aldrig upplevt förut. Även om han såklart såg filmen. Jag kom ihåg filmen "The Client", när pojken greps för att hämta information från honom. Sedan kom han dock billigt iväg och bara vilade i ett rymligt isoleringsrum. Men det fanns ingen sådan tröst här. De kastade ytterligare två pojkar och en flicka. Bänken, lätt täckt med plast, är redan trång. Men det verkade som om den bevingade bilen började ta fart, och då sa den rödhåriga mannen tyst:

- Vi har ett helvete här. Bara många tror att detta är ordning och reda. Snubbla, och du är redan en brottsling som kräver omskolning!

Den lille vita pojken nickade instämmande:

- Allt här är en bagatell, utom Adolf. Och han nickade mot den rödhåriga .

Den äldre flickan suckade tungt:

"Jag var i otakt igen." Nu kommer jag att tvingas trampa barfota genom öknen, och lasern kommer att avfyras för minsta lilla misstag.

Pojkarna som greps tjöt också:

- Vi blandade bara ihop vägskylten en aning. Dessutom förändras bilderna hela tiden!

Den unga leninisten Valerka slog med ögonen och anmärkte:

- Är människor förslavade av bin?

Den rödhåriga skakade försiktigt med näven:

- Inte för länge!

Handbojorna på pojken klingade tyst, och plötsligt förvrängdes hans ansikte av smärta. Gnistor rann genom mina händer, tydligen anbringades en stöturladdning. Pojken vacklade och en stor flicka höll honom och viskade i hans öra:

- Reta dem inte. Vi kan inte besegra systemet, så det är bättre att lyda det!

Den rödhåriga skakade negativt på huvudet, hans solbrända ansikte blev blekt, men han sa ingenting. Kanske inte ens så mycket av rädsla.

Valerka blev också upprörd över detta: alla tvingas gå i formation och i takt. Det är som Nordkorea eller något värre. Och sedan slå med laser.

Men det mest irriterande är att dessa världar verkar styras av muskulösa och stora bin, och bakom dem någon som ser mycket ut som en antihjälte från Star Wars. Till och med namnet är liknande: Fjabba , verkligen, Corpse. Wow, det är ett namn för en diktator.

Och pansarlikbilen flög in på fängelsegården. Det stannade smidigt, de skakades knappt ens. Här brändes Valery av rädslan för att han skulle bli fängslad och möte med rutinerade brottslingar på britsen. Pojken försökte övertyga sig själv om att han skulle behöva sitta med sina kamrater, och pojkarna skulle på något sätt komma överens med varandra. Men mina ben darrade fortfarande. Intelligenta, eller kanske med cybernetik inuti, frigjorde kedjorna själva benen, och Valerkas trasiga sulor traskade efter vakternas gummipiggar . Sedan blinkade de nakna men rena hälarna på de återstående fångarna.

Det fanns flera bin på gården, liksom ytterligare ett dussin personer arresterade. Nykomlingarna här var uppställda efter höjd i en gemensam kolumn, och bina och chefen skällde:

- Stå still!

Fångarna stod på uppmärksamhet som soldater framför . Du måste stå stilla, utan att röra på armen eller benet! På vänster hand bredvid Valerka stod en flicka endast klädd i en nästan genomskinlig skjorta, genom vilken hennes behålösa bröst var synliga, och en kort kjol. Pojken slukade skönheten med sina ögon, särskilt hennes felfria bara ben med en jämn solbränd och klar bronshud, lyxiga höfter och, naturligtvis, genomskinliga scharlakansröda rosetter på bröstvårtorna.

Plötsligt viftade biet med batongen och den elektriska urladdningen som flög ut träffade Valerka Lagunov i pannan. Det var som om någon hade slagit honom med en tung batong , gnistor föll från hans ögon och den fångna pojken föll inte bara för att ett par polisdrönare grep honom i armarna och satte honom på hans plats. Och ett hotfullt rop:

- Jag sa till dig, lugn!

Den unge leninisten Valerka stod ostadigt på fötterna, det gnistrade framför hans ögon, men med en viljeansträngning försökte han att inte vackla. En tanke flöt genom mitt huvud: hur smärtsamt det måste vara för soldater att vara på vakt. Men de är olyckliga och tål kylan. Och det är varmt här, lite över trettio grader. Ingen svällande värme.

Valerka Lagunov, för att på något sätt distrahera sig själv, försökte titta på fängelsegården utan att vända på huvudet. I allmänhet är det inget speciellt, det är höga väggar runt om, dock utan taggtråd, men längst upp finns det någon sorts bakgrund som flimrar omväxlande rosa och blå. Kanske är det, som i science fiction, ett kraftfält eller sköldar gjorda av HF, tänkte pojken. Och ännu eländigare har det blivit, samhället här är högt utvecklat, bättre än det jordiska . Dessa drönare har klockor på händerna, från vilka hologram visas. Wow, ungefär som utvecklingen av mobiltelefonen med lokal internetanslutning. Men även under det tjugotredje århundradet är detta inte förvånande. Skillnaden här är att istället för en bildskärm reser sig en tredimensionell färgprojektion från armbandet. Men de kan göra detta på jorden också. Och en klubba som ger elchock på flera meters avstånd är inte heller ovanlig.

Det finns också elpistoler . Låt dem oftast plantera på kortare avstånd. Men folk har nog långa, om än dyra, skärklubbor. Besättningar som flyger utan propellrar och utskjutningsjet är en annan sak . Detta är verkligen framsteg. Pojken rörde lite på ryggraden för att göra det mer bekvämt att stå och fortsatte sitt resonemang. Dessutom landade en annan droppformad , lätt skrämmande flygtratt på gården. Pojken märkte att luften under flygningen blev lättare för en bråkdels sekund. Det betyder att fängelsebilen passerade genom någon form av åker. Detta gjorde mig inte redo för en större ton. Tekniken är här ...

Åh, om han hade hamnat på en tekniskt efterbliven planet på medeltiden, hur hade han blivit då? Med sina inte särskilt enastående betyg skulle han visa alla hur rökfritt krut tillverkas eller maskingevär tillverkas. Och när Uragan-raketsystemet för flera raketer installerades, skulle pionjären tsar Valery den stores imperium ha ockuperat hela världen. Och sedan kommer den störste av kejsarna att lyfta blicken mot himlen, och erövringen av rymden börjar!

Pojken gav fritt spelrum åt sin egen fantasi. Här är det första målet - Månen, där bor de trebenta människorna som baron Munchausen beskrev . De använder speciella granatkastare som vapen som avfyrar vallmohuvuden. Och sedan kastas ett sådant jetplan tillbaka, och jordbor på flygande tefat, möts av alfalasrars eld ... Och strålningens slagkraft tvingar de trebenta...

Uppkomsten av ytterligare tre individer, två längre och smalare drönare och ett rikt klädt bi, ökar spänningen. Formationen sträckte sig ännu längre in i fronten och Valerka Lagunovs rygg började värka. Dessa är fortfarande nya typer!

Mördarbina såg sig omkring i den utplacerade raden av fångar. Mer än femtio olika åldrar av fångna representanter för mänskligheten hade redan samlats här, men ingen såg äldre ut än sexton år gammal. I fängelseuniform, när han tvingades bära shorts och berövas skor. Men det var den unga leninisten Valerka som inte kunde låta bli att väcka uppmärksamhet med sitt icke-standardiserade utseende. Nej, han är också barfota och har shorts på sig, men han har en ljus keps.

Huvudbiet, som gick slentrianmässigt, stannade plötsligt nära jordens unga budbärare och stirrade på pojken. Hon har tre ögon som ser ut som trasiga hål: en grön bakgrund med finnar och en lucka till svärtan. Det här är verkligen skrämmande, det verkar som att du är på väg att dras in i detta misslyckande.

Den unga leninisten Valerka slöt ofrivilligt ögonen och steg tillbaka. Vakten stack omedelbart en klubba mellan skulderbladen och det allmänna biet sa med en kall ton:

- Pojken är inte klädd efter sin uniform!

Drönaren svarade med låg röst:

- Det här är en utvald utomjording Fjabboy ...

Generalbiet skrek:

- Då borde han flyttas till den kalla delen av fängelset!

Drönaren skakade med sin tass, ett genomträngande gnisslande hördes och det svårfångade lassot lindade sig hårt runt halsen på den muskulösa leninisten Valerka. Pojken blev skakad och generalbiet beordrade strängt:

- Ta honom! Låt dem ta isär honom som en nybörjare, bit för bit.

Och snaran drog in pojken i en vit byggnad med blå ränder. Pansardörrarna rörde sig isär i olika riktningar, som dörrar i en hiss - musiken gnisslade mjukt. Så de gick in i rummet, varifrån det efter gatans hetta kom en andedräkt av svalka. Och i allmänhet verkade det som att gravitationen hade förändrats - det visade sig vara en annan värld och en underjord . Det var sant att det fanns en liten likhet med polisstationer från Hollywood-filmer.

En lång drönarvakt tog pojken i örat, vred på den och en annan kopplade loss kragen.

Sedan knuffade de honom hårt med en gevärskolva.

Valerka ylade igen, det verkade som om hans öra slets av. Han leddes först längs trappan, sedan längs korridoren. Den skarpa doften av blekmedel fyllde mina näsborrar. Därefter kom dörrar gjorda av transparent rustning. Han leddes in i ett rum med speglar på väggarna, ett kraftigt slag föll mellan skulderbladen, och pojkens huvud flög, nästan bröt det på golvet. Bomull och gnistor gnistrar framför dina ögon. Två tjocka, höga, flodhästliknande bin, randiga och krukade med plast, eller snarare gummihandskar på tassarna, väntade redan på honom.

-Han är din, du kan kastrera honom! - Drönarvakterna skrattade.

-Ta av dig kläderna! Skynda dig, valp! - De " gorillaliknande " bidivorna lyfte honom i håret.

-Det ser ut som att pojken inte är sig själv! Kom igen, låt oss hjälpa honom. - Och de började grovt slita av sig kläderna. Den förbluffade unga leninisten Valerka gjorde bara svagt motstånd, men när de försökte dra av hans trosor ryckte han loss och rusade iväg. Flera vakter rusade för att skära av honom, och pojken duckade och gled mellan hans ben. Efteråt ökade han sin smidighet, men han kunde inte komma långt, en stor grinande svinbulldog hoppade ut för att möta honom. Den muskulösa leninisten Valerka stod inte ut och vände tillbaka. Det var då som ett gäng vakter flög mot honom. De började slå den fängslade pojken med batonger av plast, stålskaft . Kanske skulle de ha dödat honom om ett hotfullt rop inte hade stoppat honom:

-Denna bugg kan fortfarande vara användbar för utredningen, sluta!

De lyfte pojken, stänkte kallt vatten i ansiktet, vände honom sedan och kastade honom på magen. Drönaren vrålade:

-På hälarna, spring inte, skada honom bara inte!

Barnfången träffades flera gånger på bara hälarna med ett snurrrep. Valerka Lagunov skrek och gnällde, tårarna rann nerför hans kinder.

Istället för sympati, ett giftigt sus:

- Det här är bara blommor, och när utredaren förhör dig kommer du inte att börja sjunga så än.

Pojken plockades upp och utsattes för en förödmjukande och noggrann sökning. De tryckte fingret på naveln, vilket orsakade konvulsiva spasmer i magen. De tittade in i munnen, öronen, näsborrarna, sökte från topp till tå, kände ungefär till och med de privata delarna. Samtidigt var lamporna fortfarande tända, även om fyra ljusa spotlights lyste från olika platser.

Den unga leninisten Valerka skämdes förstås och var rädd och när de petade runt i hennes kropp och satte in sonder och slangar var det äckligt och väldigt smärtsamt. Du gnisslar ofrivilligt i detta fängelsehelvete.

Han ansågs inte längre vara en person, allt sa att han var en fånge, en person utan rättigheter. Han kastades ut i värme och kyla, hans ansikte blev blekt, som en död mans, och fylldes genast med körsbärsfärg. Sedan tog de honom naken till frisören. Flera barfotatjejer i randiga klädnader och lätta bojor fnissade och såg hur pojken rodnade och försökte dölja sin skam, men en levande tråd höll hans händer bakom honom. Handledarna blir domna av spänningar.

Och de obligatoriska porträtten av Fzhabba Corpse, ett sjukt freak , en riktigt vårttäckt padda, på varje hörn. Själva frisörsalongen, med speglar och spotlights, liknar en sökhall, och stolen är som en läkare och har till och med klämmor.

Ett humanoidt bi i svart kostym och klibbiga vingar pressade ner huvudet grovt, som att klippa ett får med en tråkig klippare, det gjorde ont, bladet rörde vid en ny klump. Det verkade för pojken att för varje klump av blont hår han klippte av flög hans själ och en bit av hans egen individualitet bort. Och den oförskämda sadistiska frisören trampar dem utan ceremonier, som om de levde. När de var klara slog drönarövervakaren sitt nyrakade huvud med sin klubba.

-Ta den, skallig!

. KAPITEL nr 7

Valery Lagunov förlorade nästan medvetandet, hans ben gav vika. De tog honom i de tålmodiga öronen, lyfte upp honom och släpade in honom i duschen. Där placerade de honom i mitten av hytten och låste in honom, efter att ha hällt blekmedel på hans ansikte och axlar. Pojken frös, förväntade sig ännu ett smutsigt trick , och lyssnade oroligt . Det surrade och en ström av skållhett vatten föll över honom. Ånga kom ut, huden blev röd, det var helvetesvärk, det verkade som om du brände.

-Hjälp! - Den fångna pojken skrek .

Som svar stannade det kokande vattnet och kallt vatten föll. Dess flyt fick mina tänder att värka. Valerka Lagunov började frysa och skaka, när plötsligt brännande vågor träffade honom igen. Sen iskallt. Pojken, som hamnade i helvetet, blev hysterisk, men vattentortyren upphörde. Röd som en hummer kom han ut ur stugan, han fick trampa på tårna, hälarna blev blå av surrningsklubborna.

Nu fördes han till ett annat rum. Där fotograferade de honom naken från olika ställen, mätte honom, vägde honom och tog blod från en ven. De kopierade tecken och mullvadar, letade efter ärr och brännskador. Sedan kom ett skratt.

-Nu ska vi spela piano.

Detta var att ta fingeravtryck, och de tog dem inte bara från händerna utan också från fötterna, försiktigt smetade de trasiga fötterna med svart färg. Sedan smetade de ut mina läppar, det var väldigt äckligt, mitt huvud pressades grovt mot ett vitt löv. Pojken försökte spotta, men han fick ett slag i ansiktet. Hans huvud ryckte och tänderna klapprade. De gjorde en röntgen och fotograferade de inre organen. Sedan tog de mig till spegeln. Valerka Lagunov tittade förstumt på sig själv. En förkrympt flintskallig pojke med svart öga, svullna svarta läppar, flera knölar på huvudet, blåmärken och märken från batonger på sin nakna muskulösa kropp.

-Nå, älskling, förstår du vad det innebär att motsätta sig den legitima regeringen?

Den vårtklädda bichefen på avdelningen skrek hotfullt.

-Och nu ska du vara markerad. Du kommer att bära denna skylt för alltid.

En humanoid drönare klädd i en mask och en grön dräkt kom ut bakom speglarna. Han tog fram ett rör med något som liknade en tätning.

- Nu ska vi göra dig en punch . Dessa nummer är ditt nummer - 1313131314. Du kommer att passera under det som en fånge. Räck mig din hand här.

Den rädda Valerka Lagunov, som tittade på det glödheta järnet, tvärtom, gömde det bakom ryggen. Sedan två stora drönare vred lemmen med våld och överlämnade den till bödeln. Han tappade sprit på handen och brände den sedan. Pojken skrek och ryckte till, men han hölls i ett järnskruvstäd. Till slut togs det flammande stålet bort, och han blev halt och svimmade nästan av smärtan.

- Låt honom gå under isduschen, låt honom gå iväg.

Valerka Lagunov sköljdes med isvatten. Det blev så illa att mina tänder började slå som trummor, men jag kände mig inte mycket friare. De till synes oändliga registreringsprocedurerna har kommit till ett slut.

Biet i den vita rocken lovade:

-Nu ska du få regeringskläder.

Pojken suckade av lättnad det var obehagligt att gå runt naken hela tiden, särskilt i närvaro av honor, och han skakade av kylan.

Hit kom människor i svarta uniformer med ett paket och kastade grovt hans mantel till honom. Korta, ovanför knäna, smutsiga vita byxor med blå ränder, eller snarare shorts, bältade med ett rep, och samma, typiskt för filmfångar , randig skjorta med bicepslånga ärmar. Och sådana trasiga klädesplagg, kanske till och med tagna från ett lik, med knappar utdragna.

Den unga leninisten Valerka hade modet att fråga:

-Och det är allt?

Ett massivt bi i vit rock fnissade äckligt:

-Självklart allt! Och en ungdomsbrottsling har inte rätt till mer.

Valery Lagunov gnuggade nervöst sin vän kliande, rosa klackar:

-Och stövlarna? Kommer jag att vara barfota?

Biet förklarade nedlåtande:

-Du är en brottsling, och du måste omvända dig, och enligt lagen är alla ungdomsbrottslingar skyldiga att gå barfota , oavsett tid på året. - Och insekten blinkade. - Och på den här planeten förblir alla ni människor minderåriga för evigt och alltid!

Tonårspojkens fötter hade redan börjat bli kalla, klimatet här var redan annorlunda, och han frågade med oro:

-Tänk om jag blir förkyld?

- Stafettpinnen kommer att bota! - Och drönarvakten slog honom igen på bar botten med ett quickdraw. - Klä på dig snabbt, shket .

Valery Lagunov ryckte, stönade, hans hud var rå, klädd på något sätt och spände bältet. Pojken fick handfängsel och fördes sedan till ett väntrum. Där placerades den unge leninisten Valerka på knäna, hans armar drogs tillbaka, hans handleder var fästa vid hans anklar. Så han satt i en obekväm position och väntade på det slutliga beslutet om sitt öde. Mina knän gjorde ont, betonggolvet gjorde mina halvnakna ben domna. Nu snyftade han tyst, han var ledsen och äcklad, allt sa att han var en fånge, en man förlorad för ett normalt liv. Han kommer aldrig att återvända till jorden och fly från den galna världen. Just det, sa den rödhåriga pojken : det här är ett helvete! Nu finns det inget sätt, en hopplös återvändsgränd! Hela hans personlighet upplöstes och förstördes i fängelsets noggranna procedurer. Till sist gick avdelningschefen, ett bi med silveraxelband, fram till sin pärm och sa:

-Till barnavdelningen, grupp 19, cell femton.

Lagunovs handbojor togs bort från hans nästan barnsliga, rakfingrade händer och de fästes i en vakts hand. Pojken knuffade med batonger och leddes bort. Pojken blev åter rädd för hur andra fångar skulle hälsa på honom. De berättade mycket skrämmande saker om fängelser, för det finns inte bara barn där, utan kriminella.

Så de gick ut på gården, vassa småsten grävde in i deras bara fötter, den nypräglade fången gick på tårna, och han hade särskilt ont. Det regnade, var fuktigt och kallt. Vid ingången till grannrummet, omgärdat av ett högt staket, vrålar bulldoggaltar och reser sig . Korridorerna är dystra med många galler, till och med öppningarna på golven är fyllda med dem, och väggarna är målade svarta och gråa. Detta sätter en fruktansvärd press på barnets psyke, och barnets hjärta börjar slå snabbare igen, han slog smärtsamt sina bara fingrar på det hala betongsteget, saktade ner något, och vakten slog honom i ryggen med pistolkolven.

- Sov inte, nya kille !

Pojken begravde sitt huvud i en pöl av utspätt blod, någon hade redan förhörts och han lyftes grovt av sitt svullna öra. Till slut leddes den unga leninisten Valerka till en massiv dörr, drönarvakterna flinade fult . Det hördes kliande vrål:

-Här är vi, men först, registrering i cellen.

-Hur kommer det sig? - Frågade pojken dumt.

Drönarna förklarade nedlåtande:

-Och eftersom du fortfarande är liten kommer vi att tycka synd om dig. Tio slag med batong på en mjuk plats, och det är allt.

Valerka Lagunov ville gnälla, men han insåg från vargens ögon att det skulle bli ännu värre. Och så kanske det löser sig. De vände på honom, drog ner hans byxor och slog honom så hårt han kunde. Pojken stönade och bet sedan sig i läppen. "Var en man", blixtrade tanken. Nästa slag var ännu mer smärtsamma. Valery Lagunov stönade tyst, men lyckades hålla tillbaka sina höga skrik. Till sist avslutade bödlarna, tog bort handbojorna och öppnade celldörren. Sedan kom en kraftig spark, och pojken flög in i henne med en blomstring. De sovande vaknade och gnuggade sig i ögonen. När Valerka tittade på dem blev hon lugn.

Det var barn från tio till fjorton år gamla, de äldre och de yngre hölls separat. De var smala, trasiga, alla barfota, med blåmärken och skavsår från piskor och klubbor. Men samtidigt är de inte som de fruktansvärda brottslingarna som fantasin skildrade. Ansiktena är tunna, solbrända, men med leenden från människor som inte har tappat sitt mänskliga utseende. Det var mer än åttio killar, de låg på träkojer utan filtar, madrasser eller kuddar. Var och en hölls, en del av det högra benet och några av det vänstra, av en lång kobrakedja, liknande de som drönarpolisen använde i skåpbilen. Men den heta tropiska staden, tyvärr , är ett minne blott. Nu var det svalt en kall vind forsade genom fönstret, tjock av krokiga taggar.

Den unga leninisten Valerka var förvirrad. Han är i allmänhet ett väldigt coolt barn , men han föreställde sig inte hur han skulle bete sig en gång bakom galler. Nej, självklart, corefans berättade historier, ofta tvärtom, om ungdomsfängelset. Antingen framställer denna plats som ett monstruöst inferno, där ett fruktansvärt kaos råder , eller omvänt som ett barnsanatorium, där det finns riktiga hallon och mycket mer intressant och friare än i en tråkig skola. Men här ser det definitivt inte ut som ett sanatorium och är tydligen värre än ett riktigt fängelse . Den unga leninisten Valerka, irriterad på sig själv att han inte brydde sig om att ta reda på hur man hälsar på någon när han går in i cellen, utbröt inte helt framgångsrikt:

-Hej grabbar! Jag kommer med bra saker.

Den äldste i cellen, den längste och största pojken, reste sig för att möta. En lång kedja släpade efter honom, klingande på marmorplattorna, och gudfadern själv var ungefär lika lång som Valerka Lagunov , eller snarare ett par centimeter längre och märkbart tunnare. Förutom sitt lägernummer hade han inga tatueringar, vilket fick honom att se ut som en rånare. Så Valerka, efter att ha balanserat sin styrka, lugnade sig. Och han frågade glatt:

bra för dig Kent ! Vad är du till för?

-Vet inte! - Valerka Lagunov svarade uppriktigt, även om han gissade att han med största sannolikhet misstades för en spion. Och den här fraren som drog honom i superluminal hastighet till fängelsehålan. Ta honom bara!

Personen som tittade på kameran sa nedlåtande:

- Nästan alla vet inte vad de sitter i fängelse för. Våra villkor är hårda, vi måste leva tillsammans, utan att informera eller svika varandra. Kom ihåg att angivare dör.

-Och jag har aldrig varit en sexa! - Valerka Lagunov svarade sanningsenligt.

-Det stämmer, kom ihåg några regler.

Pojken tog ett steg tillbaka och började lista.

-Släpp inte ner dig själv i en hink. - Han pekade med fingret mot tråget. - Det finns en speciell grop för det här.

-Var? - Den unga leninisten Valerka såg sig omkring.

-När vi skickas till jobbet, och detta kommer att vara i gryningen och till sent på kvällen, kommer vi att bygga dachas för generalerna. Där, längs vägen nära fängelset, finns en grop med mjuka kardborre. Du kan avlasta dig där. Men här ska du inte förstöra luften. För det andra, om det finns matöverföringar är de formellt förbjudna, men för en muta kan vi göra vad som helst, du kan dela det med alla.

För det tredje, smita inte undan arbete och slåss inte utan allvarliga skäl. Annars blir alla knäppa. - Slavpojken fortsatte att böja fingrarna. -

Och slutligen, för det fjärde, försök inte fly. För detta kommer hela cellen att straffas hårt. Om dina föräldrar inte arresteras, låt dem ge en muta, då kanske de lättar på villkoren för internering och ger oss filtar.

-Hur mycket ska jag betala? - Valerka Lagunov trodde att det inte skulle komma från jorden i alla fall.

Gudfadern sa vagt:

-Mycket, polisen är giriga!

Med ett falskt minne i en dröm och efter att ha glömt att han lever i kommunismens era, darrade Valerka, hans föräldrar är inte miljardärer, så de kommer inte att löna sig för alltid. Men kanske hans far redan har blivit landsförvisad , och då kommer det att finnas tillräckligt med pengar för mycket.

"Ja, jag ser att du är helt nedkyld, det är för att du är nervös."

Den äldre pojken tittade närmare på den unga leninisten Valerka. Jag märkte blåmärken och stötar, huden röd av ångan.

-Det var så de straffade dig. Tydligen är du politisk om de hånar dig så. Okej, lägg dig ner med oss, imorgon får du en hård dag och sova lite. Den unge "gudfadern" steg lite bakåt och gjorde en inbjudande gest.

- Låt oss bli bekanta, jag heter Joseph.

-Och jag är Valerka.

-Bra namn. - Han uppmärksammade de skulpterade bicepsen. - Utövar sport?

Här bestämde sig terminatorpojken för att dölja sina färdigheter och förringa sina förmågor:

-Kulturalism och wushu-brottning.

Den äldre pojken höll med:

-Wushu-brottning är inte dåligt för en kamp.

Valerka Lagunov anmärkte mycket blygsamt:

-Jag har inte bemästrat det perfekt än. Och vår stil är mer som gymnastik!

Joseph log nedlåtande:

-Ingenting, alla här är mediokra fighters! Men om något händer kommer vi tillsammans att straffa de laglösa och de som kränker de små.

- Det är täckt! "Den unga leninisten Valerka höll helt med om denna idé.

Pojkarna skakade hand. Sedan klättrade den unga leninisten Valerka upp på britsen, pojkarna tryckte ihop sina axlar och kröp ihop. Eftersom det blev varmare valde Valerka Lagunov en bekväm position och försökte sova genom att stoppa sina kalla ben. Även om det rakade huvudet värkte av ångest, och benen värkte av misshandel och det brända märket kliade, visade det sig att det friska barnets kropp var starkare.

Och när du somnar överlagras matriser i din sömn, och du glider återigen in i visioner av rymden.

Och framför dig, som en science fiction-film;

Gudinnan såg ömt på Valerka och nickade:

- Vill du ta en promenad runt den galaktiska huvudstaden?

En pionjärpojke och före detta fånge i insektimperiet, Valerka Lagunov svarade:

- Jag skulle gärna se sevärdheterna i din huvudstad. När jag själv blir en gud kommer jag att bygga mig något ännu mer magnifikt.

Affaraya ( det var namnet på gudinnan i hypermatrisen !) nickade instämmande:

- Okej, min pojke!

Och hon öppnade sin vackra mun och... Plötsligt flammade en fontän av magoplasma, och pionjärpojken Valerka var uppslukad av häxeld.

Utrymmet är fyllt med iriserande lågor som ändrar färg varje sekund.

Helveteeld, som blossar upp och förtär allt inre, krossar köttet. En vulkan som bränner ut allt som är levande inuti. Vad bekant allt detta är! Men den här gången kanske helvetet är på riktigt?! Tålamod, och smärtan avtar. Valerka Lagunov öppnade ögonlocken.

Det verkade för honom som om han såg stjärnhimlen. Han slöt ögonen förvånat och tvingade sedan upp dem igen. Ja, verkligen, han ser en märklig matta av stjärnor. Av ojordiskt ursprung, extremt tätt beströdda med dyrbara girlanger av himlens ljus. Tiotusentals av de ljusaste stjärnorna bländar och förvånar fantasin. Kroppen själv verkade flyta i ett vakuum utan att känna något stöd. Den oöverträffade synen chockade pionjärpojken så mycket att han förlorade medvetandet, frånkopplad från verkligheten.

När förmågan att tänka återvände till honom igen kunde han redan kontrollera sina känslor. Det var fast mark under honom igen, och han kämpade sig upp.

Synen framför honom var inte för svaga hjärtan. Först trodde pionjärpojken att han höll på att bli galen. Den majestätiska staden, huvudstaden i alverikets galax, en av de största städerna i Fabochazar-klustret, dök upp i all sin vildaste glans.

Lyxiga flerkilometersskyskrapor, gigantiska tempel, ofattbart gigantiska statyer, kaskader av trädgårdar och fontäner, lysande enheter, kolossala skyltar som skulle kunna passa femtio olympiska arenor och mycket mer. Om vi lägger till miljontals olika typer av färgglada och extravaganta flygplan, så för en tolvårig leninistisk pionjärpojke från det tidiga tjugotredje århundradet ( men i en dröm och i virtuell verklighet sviker minnet ibland, och du verkar som vara representanter för en mycket mer arkaisk era!) Detta var redan bortom alla gränser.

Och ändå kände den unga leninisten Valerka inte rädsla. Det var extrem spänning och till och med obeskrivlig förtjusning vid åsynen av en sådan ofattbart färgsprakande prakt skapad av intelligenta varelsers händer. Allt i denna metropol var storslaget och förtrollande.

Flera stjärnor lyste på himlen. Den ljusaste rosa-gula stjärnan, två gröna, en blå och två nästan osynliga körsbärssafir, vilket är naturligt i så intensiv belysning. Men trots det starka ljuset gjorde det inte ont i mina ögon och det var inte varmt. Temperaturen är mycket behaglig, med en lätt sval bris som blåser.

Pionjärpojken, nu en gycklare, gick längs den sjufärgade trottoaren, inramad av blommor, statyer, flerfärgade blinkande ljus och kristallpolerade plattor. Nakna, barnsliga sulor kändes väldigt släta, till och med kanske hala, som is, vilket gav luminescens, men lyckligtvis inte för varm yta.

Allt i denna futuristiska metropol var spegelblankt och bländande magnifik, till och med sophanteringen gjordes i form av exotiska djur och fåglar. De öppnade munnen och tackade artigt när sopor kastades mot dem. När tomten kastade av sig sin smälta och skeva sko hoppade en asätare ut från trottoaren, som om det vore en vattenyta.

Den visade sig ha huvudet av en örn, men en oproportionerligt stor näbb, och kroppen av en randig aubergine, inramad av tre beställningar av frodiga kronblad. Varje rad skilde sig åt i färg och form på skotten, och vingarna hade till och med en rörlig färg, som en video.

Den fjäderbeklädda och samtidigt blommiga asätaren svalde skorna som blivit outnyttjade, melodiskt kvittrande:

"Vi har ingen anledning att plåga oss själva med tvivel." Det finns inga fler desperata killar i hela universum. Riktiga män kastar skräp - döda någon annans tjurtomte! Elf-tjur döda någon annan!

Pionjärpojken Valerka viftade förvirrat med handen mot "divasätaren" och sa:

- Det mest fantastiska med en person är att han inte är förvånad över det förtrollande, utan förvånas över det banala!

Det är dock konstigt att de kraftiga militärskorna smälte, och han själv fick inte ens mindre brännskador. Kläderna verkade dock inte vara alltför skadade, även om de lyxiga overallerna gick förlorade. Men något har bevarats, och han skäms inte så mycket för att gå runt i staden i en smart T-shirt och shorts, vanliga kläder för en pojke i varmt väder.

Även om han hade blivit en pojke och en aning tappat en del av minnet, inte riktigt medveten om sig själv, skämdes Valerka över sina bara fötter, som var ytterst olämpliga i huvudstaden, där varje staty, bil, fontän, komposition, denna eller den strukturen lyste med öronbedövande flashig lyx. Som en trasig tiggare i regeringskvarteren i rikaste New York rodnar du ofrivilligt när någon närmar sig dig.

Det är få fotgängare på gatorna just nu, mest barn. Eftersom detta är en av de centrala delarna av metropolen bosatte sig kända alver och tomtar här. Det fanns bara en period då minisoldater och tomtar fick korta semestrar för att åtminstone uppleva ett litet liv utan ansträngande drill, för att låta dem känna barndomens glädjeämnen.

Dessutom var denna korta semesterperiod jämfört med kaserntiden ett slags uppmuntran till framgång i studier och stridsträning.

Att ha åtminstone en liten möjlighet att styra sin tid som man vill är lycka! Det är just därför åsynen av ofarliga skrattande barn, av vilka många, medan de lekande med glädje, till och med flög upp i luften, gjorde kullerbyttor, snurrade som en topp, släppte kalejdoskopiska hologram, gav den magiska staden ett underbart idylliskt utseende.

Den nyfikna pionjären Valerka ville komma fram till dem och ställa ett par frågor, men han var rädd. Jag var rädd att de fridfulla, vackra, tomteliknande pojkarna och flickorna i sina gnistrande kostymer kanske inte var så fridfulla som de verkar vid första anblicken. Dessutom är det vanligtvis inte typiskt för människor, även tjejer spelade tydligt krigsspel.

Det verkar sant att sago- och anime -fantasityper utvecklades, och inte konstgjorda strider. De enskilda holografiska projektionerna var stora och så ljusa att de troget återgav detaljerna. Det som verkade, och faktiskt, plötsligt sagoslott, fästningar och hus dök upp någonstans i luften och försvann sedan.

Förbluffad av vad han såg, hans bara klackar gnistrande, gick han och gick och fortsatte att undersöka staden. Vilka fantastiska träd och gigantiska blommor, tiotals och hundratals meter långa, med fontäner och flygande djur, hängande på kristallbalkonger, skimrande i solen med en palett av flera sagor .

På blombladen visas olika rörliga bilder, som ständigt förändras, oftast kampsporter av olika utomjordingar eller strider i retrostil.

"Det här är kanske kraftfält!" tänkte pionjärpojken Valerka och gnuggade sina tinningar, hans hjärna var redo att koka av överflöd av intryck "Det finns flera ljuskällor, ett sådant spel av ljus och färger kan inte återskapas på vår planet! Vilka konstiga former tar deras sinnes skapelser!"

Här hängde en av de sfäriska byggnaderna på sju ben, kantad med löv inramade med ädelstenar, målade i färgen på Luciferostans alvers flagga . En annan struktur gjordes i form av en sjuuddig stjärna och roterade långsamt runt sin axel. Andra byggnader liknade nyårsträd, kakor med eldiga facklor och stormiga flerfärgade vattenfall, gigantiska bäckar som går in i stratosfären. Några gigantiska fontäner i form av olika extragalaktiska monster i ädelstenar spydde ut smält metall och konstiga gaser, upplysta av laserstrålar.

De nedre våningarna i lyxbyggnaderna var fulla av färgglada entréer och utgångar med namn som blinkade på skärmar. Och vad som är konstigt är att alla namn är helt tydliga: restauranger, butiker, nöjescentra av alla nivåer och typer, olika tjänster. Den påminde om Washingtons kraftigt förstorade och ojämförligt lyxigare Central Presidential Avenue.

När han först såg det ( det fanns några problem med hans minne i virtuell verklighet, det blev delvis inte hans!) var han då fortfarande väldigt liten, han kom ihåg hur han var chockad till djupet av sin själ och nu slukade han bokstavligen det bländande kejserlig prakt med hans ögon. Naturligtvis hade många saker här inga analoger på jorden.

Tja, vilken typ av mänsklig designer skulle placera ut huvudet ner spiror, kupoler och pooler med färgglada varelser och obeskrivligt formidabla monster. Det är till och med läskigt att se, det verkar som att allt håller på att kollapsa på ditt huvud.

En av älvflickorna flög över honom och rörde lätt vid honom med en glänsande sko. Pionjären Valerka svajade lätt, han var redan trött, han hade gått flera mil.

"Du har förmodligen inte ätit på länge, stjärnkrigare," ringde den lilla änglaflickan som en silverklocka.

Om det fanns några rörliga spår var de uppenbarligen avstängda. Tydligen var de i en avlägsen framtids ultrametropol alltför bekymrade över fysisk kondition. Ytan blev grövre och mina bara fötter började kännas råa och kliande. Valerka ville verkligen äta, för det kändes som att han varit hungrig i flera dagar, förutom att...

Men vem kan veta hur mycket tid han tillbringade med att kommunicera med gudinnan, som praktiskt taget inte matade honom, utan bara underhöll honom. Det är sant att den upphetsade Valerka inte ens ville äta.

Gatan är full av färgglada maskiner som säger: "Det är dags att fräscha upp dig!"

Rationellt tänkande bestämmer Valerka:

- Två dödsfall kan inte hända, och med en tom mage finns det inget liv!

Så snart du närmade dig maskinen dök omedelbart en tredimensionell projektion av en vacker sjufärgad tjej med vingar upp. På ett språk som verkade vara engelska sa den underbara nymfen:

- Vad vill den lille men modige erövraren av universum?

- Ät! - Sa Valerka ärligt, en hungrig gnistra syntes i pionjärpojkens blå ögon.

- En uppsättning av hundra och femton miljoner produkter till din tjänst. - Älvan kvittrade och gjorde vingarna större.

- Sedan Vita husets glass, lemonad, juice, tårta och choklad. - Den förtjusta tomboy-pionjären babblade.

- Vilka typer? Ange din beställning! - Det var två tjejer, och de flinade onaturligt stort.

- Det spelar ingen roll, så länge det är gott. - Valerka muttrade förvirrat och spred sina händer hjälplöst.

- Är det så gott som möjligt? I enlighet med den mest populära standarden? - Tydligen har den cybernetiska tjänaren haft att göra mer än en gång med klienter som inte förstår vad de vill.

- Ja! - Valerka utbröt av lättnad.

- Höj händerna, se rakt ut. Eller ta fram ditt personliga id- kort, minisoldat. - De holografiska nymfeterna sa i kör.

Pionjärpojken räckte upp båda händerna. Ett svagt gult ljus blinkade, tydligen hade det skannats.

- Din identitet framgår inte av kartoteket, du har inget personligt militärkort, så du kan inte bli serverad. - Flickorna tjöt och blev omedelbart röda, korsade armarna i en oöverkomlig gest av coola alver.

Den unga leninisten Valerka gick hastigt bort från maskingeväret, hans nakna, barnsliga klackar bokstavligen brann. Detta verkar vara teknotronisk identifieringskommunism. Valerka satte sig på den utstuderade trottoarkanten, frusen, krökt tungt och vilade hakan mot handflatorna. Jag tänkte... Framtiden avbildades i de mörkaste färgerna. Han är helt ensam i en annan galax, omgiven av överjordiska varelser , varelser som är värre än de mest rovdjur, vilda djur.

Och ingen räddningsidé kan komma att tänka på. Oliver Twist hade det bättre i London, åtminstone fanns det människor där som den hemlösa flyktingen själv. Nu, vart ska han gå? Borde han ge upp sig själv och räkna med nåd i fängelset? Där kommer de åtminstone att mata dig, om än på ett så förnedrande sätt, genom en slang.

- Varför är du deprimerad, foton? Vadå, jag ser dig slicka dig om läpparna. Det verkar som om du vill köra in princeps -plasma i magen?

En okänd pojke i gnistrande kläder sträckte fram handen och log. Hur mänskligt det är! Den lilla alvens ansikte är runt, barnsligt, inte alls ond, han borde dyka upp i reklam om rätt näring, men han klämmer handflatan för hårt. Hög panna, blont hår, breda blå ögon. Visserligen en solbränd, senig hand, som gjord av stål, kapabel att bryta ett ben. Valerka kunde knappt hålla tillbaka sig, utan att visa att han hade stor smärta, barnets hand var knuten som i en tortyrskruv.

Han sa bara ärligt:

- Ja, jag är hungrig!

- Du är tydligen från avlägsna kolonier, du blev svårt bränd, och du ser trasig och konstig ut. - sa den unga tomten med lite sympati i rösten.

Valerka kastade en förvirrad blick på sig själv. Kläderna hade faktiskt redan börjat glöda på sina ställen, och huden var röd och flagnande. Antingen från lokal strålning eller en fördröjd reaktion på explosionen. Han kände en isande kyla i magen och sa med darrande röst.

- Jag gissade rätt, jag var i epicentrum av en termisk magnetisk laddning .

- Jag tar maten i toppfart, så säger du till mig. - Pojken sprang, som i accelererad filmning, utan att röra den skickligt utformade ytan på allén med sina stövlar.

Varför Valerka kände tillit till denna unge av vilda alver är svårt att förklara. Kanske tog min ungdom och stress ut sin rätt. Tillbaka, ny hans vän kastade honom flera rosa knoppar som doftade ljuvligt gott . Den tidigare pionjären i Sovjetunionen började berätta sin historia, utan att dölja något, han kokade, han ville hälla ut sin själ.

Tomtepojken lyssnade noga. Han var lika lång som Valerka, och han var förmodligen ännu yngre. Under samtalet spelade alltid ett rent leende på hans stiliga ansikte. Det är sant att tänderna på ett barn av krigarrasen redan är mycket stora, vitare än snö, och strålarna från flera armaturer reflekterades från dem som solstrålar. Maten som togs från varuautomaten visade sig vara alltför god, den överstimulerade receptorerna och väckte aptiten istället för att mätta.

När Valerka tystnade efter att ha talat, sa den unga tomten förnuftigt:

- Ja, det ser ut som ett mirakel, men du kommer inte att överleva här. Du kommer snabbt att identifieras, speciellt eftersom det varje dag sker en datorkontroll av alla personligheter. För ett par dagar sedan, mycket nära, var det en sådan " plasmaslipare " som exploderade som superfyrverkerier . Redan från ytan kunde man se hur de sönderrivna skeppen färgade himlen. Det är bra att den huvudsakliga " tröjan " gick över linjen.

Tomtebarnet pekade på centralstjärnan Vithimura .

- Nu har allt blivit mycket strängare, en total verifikationsregim. Redan innan var kontrollen allvarlig. Säkert är även denna maskin, liksom andra, kopplad till Department of Love and Justice.

- Så din hemliga polis är tillkallad? - Valerka grimaserade med ett leende, hur roligt begreppet kärlek lät i en nation mot vilken fascisterna var dagisbusar.

- Ja, ja, det finns flera avdelningar, och alla pratar om kärlek. - Pojken förde ihop sina ögonbryn, och hans blick blev sträng. - Det är som ett hån mot sunt förnuft. Till och med min far, en ekonomisk general i fjärde rang, är rädd för dessa avdelningar. Kom igen, gå snabbt . Jag ska ta dig dit.

- Sen! Här är ni, mina kära! - Rösterna mullrade som dånet från en flock hyenor.

Flera pansarfigurer, redan bekanta björndruider, materialiserades i luften som spöken.

- På knäna och händerna upp!

Den unga leninisten Valerka ryckte till och anklagades omedelbart för en magisk paralysator . Medvetandet stängt av.

När pojken kom till besinning stod han i centrum av det gigantiska Colosseum. Valerka kände till historien väl och älskade att titta på film och kände en association här med det antika Rom. Bara det var inte människor som satt på sätena, utan alla möjliga ofattbara varelser. Valerks pojksyn blev mycket skarp. Och han såg på läktaren biliknande individer med elefantsnabel och gräshoppeliknande varelser med manethuvuden.

Tomtarna själva satt på varsin lyxiga stolar och då och då hoppade de upp och ville inte sitta stilla tysta. Tysta tillsammans med dem satt korta, tjocka män med ansikten täckta av tjockt skägg.

"Dvärgar," gissade Valerka. Det här måste vara coolt! Och pojken, en före detta pionjär i Sovjetunionen, eller snarare, varför en före detta, sa kvickt:

- Tomtekillar, det här är en tomte. Oavsett hur kränkande! Tja, om dvärgen reser sig så syns inte tomten!

Valerka kände en våg av energi. Den sorgsna stämningen försvann från honom på en gång. Han är ung och stark. Hur bra det är att återvända till en avlägsen barndom igen och bli en pojke.

Under tiden sprang en barbent tomte in på arenan i det gigantiska Colosseum och meddelade:

- Och nu kommer Julius Caesar att tillkännage en rival för denna unge man!

Valerka satte sig upp och muttrade:

- HANDLA OM Caesar , Caesar, som skräpade dig med döda ben!

Sedan dök ett hologram av en man upp ( och det var verkligen en man, inte en tomte) med en gyllene krans på huvudet. Till skillnad från de evigt unga alverna var Caesar redan åldrad och smal, med näsa och genomträngande ögon.

Tydligen hörde han vad pionjärpojken sa , och strängt, med vridna ögonbryn, morrade han:

- Vad pratar du om, plebej?

Valerka, en ung leninist, blev kränkt:

- Vad är jag för plebej för dig! Jag är en patricier av tionde generationen!

Julius Caesar blev plötsligt snällare och svarade:

- När du väl har besegrat fienden kan du kalla dig patricier!

Valerka fnissade och gned en rännel av blod med sin bara pojkfot och skällde :

- Är det för svårt för dig att slåss mot mig?

Julius Caesar svarade argt:

- Och du har inte vuxit upp för mig än!

Valerka skrattade in i hans näve och sa:

- Alla tycker inte det!

Julius mjuknade plötsligt:

- Våra strålande alver säger att du var en jordisk härskare. Där kämpar du och jag!

Valerka tutade som en kalkon och sa:

- Låt det vara så!

Läktarna var bullriga. Den brokiga horden började babbla. Men Julius Caesar sa strängt:

- Men du måste fortfarande tjäna en kamp med mig! Först kommer du att bekämpa monstret. Valerka rynkade pannan och muttrade:

- Är du inte själv ett monster?

Caesar kände sig rolig vid dessa ord, och han beordrade:

- Och eftersom du fortfarande är för liten, kommer jag att be Gudinnan att göra dig lite större .

Valerka hann inte svara. Han växte verkligen upp och förvandlades från en pojke på elva eller tolv till en vacker ung man.

Valerka Lagunov kände en våg av vild styrka inom sig och knöt sina starka nävar med vadderade knogar. Här ska han vara redo för kamp.

Monstret flög plötsligt ut. Den före detta sovjetiska pionjären hann inte ens ta en ordentlig titt på honom. Det var något som liknade en gigantisk padda. Två massor: stora och små kolliderade tillsammans. Det som följde var något som liknade en explosion.

Den ena av dem, nedstänkt av blod, ryser hjälplöst...

Det var en kanonad i ditt huvud, det var som om du var täckt av en explosionsvåg som splittrade ditt kött i molekyler som fortsatte att riva, brinnande som miniatyratombomber med blixtar. En viljans ansträngning, ett desperat försök att ta sig samman, och nu verkar den karmosinröda slöjan sakta lägga sig, men slutar inte snurra framför dina ögon. Diset, som med tentakler, klamrar sig fast vid det omgivande utrymmet. Det gör ont, det är plåga i varje cell i den trasiga kroppen.

- Sju åtta...

Rösten från en impassiv dator hörs dämpad, som genom en tjock gardin.

- Nio tio...

Man måste gå upp snabbt, gå upp kraftigt, annars kommer slutet. Men kroppen är förlamad. Genom det tjocka, rökiga diset är fienden svagt synlig. Detta enorma trebenta monster är en paraloroid . Han hade redan höjt sitt tjocka och långa vapen och förberedde sig på att få ner bladet på en levande giljotin med kolossal kraft.

Två enorma klor på sidorna öppnade sig rovdjur, den tredje delen, lång, taggig , som såg ut som en skorpions svans bakom, repade otåligt arenan. Gul , stinkande saliv droppade från den otäcka, knöliga nosen täckt av gröna vårtor , väsande och rök i luften. Ett äckligt monster skymde över en muskulös, blodig människokropp.

- Elva tolv...

Nu blir orden plågsamt öronbedövande, som hammarslag på trumhinnorna. Datorn beräknar lite långsammare än vanliga jordiska tidsmått. Tretton är redan en knockout.

Beslutet föddes på en bråkdel av en sekund. Plötsligt rätade den unga leninisten Valerka upp sitt högra ben och använde sitt vänstra som en fjäder, i ett frenetiskt raseri, vridande sig som en leopard, och avgav en kraftfull låg spark precis vid det främmande monstrets nervcentrum - ett kisel- magnesiumhybrid av en krabba och en padda. Slaget var starkt, skarpt och exakt, och sammanföll också med odjurets mötande rörelse . Underrymdens monster (en mellanliggande livsmiljö som kan resa mellan stjärnor och fylla på sig själv med energin från elektromagnetiska vågor, men i bebodda världar sjönk ett rovdjur som inte föraktar att sluka organiskt material av alla slag) något, men föll inte. Denna typ av paraloroid har flera nervcentra, vilket i hög grad skiljer dem från andra varelser. Slaget mot den största av dem orsakade endast partiell förlamning.

Monsterets motståndare, trots sina breda axlar och framträdande muskler, var väldigt ung, nästan en pojke. Funktionerna i det röda ansiktet är subtila, men uttrycksfulla. Om de inte förvrängs av smärta och ilska verkar de naiva och milda. När han dök upp på arenan mullrade det till och med av besvikelse på läktaren över hur fridfull och ofarlig den mänskliga gladiatorn Valerka Lagunov såg ut. Fast nu är detta inte längre en pojke, utan ett rasande litet djur, hans ögon spyr ut ett så frenetiskt hat att det verkade som att de inte skulle förbränna honom värre än en ultralaser . Killen bröt nästan benet av slaget, men han fortsatte att röra sig med en katts hastighet, även om han haltade lite.

Smärta kan inte bryta en gepard, den mobiliserar bara alla dolda reserver i den unga kroppen och försätter den i ett slags trans!

I huvudet på pojken och Sovjetunionens före detta rymdpionjär är det som om tusentals trummor slår, okuvlig energi strömmar genom ådror och senor. En serie kraftfulla slag med accent följde på mastodontens kropp. Som svar svängde monstret vassa klor som vägde en halv centner. Vanligtvis har dessa djur en jonglörs reaktion, men en exakt träff på en nervknuta saktade ner den.

Den unga fightern, som gjorde en kullerbytta, gick bort från den fruktansvärda åsen och befann sig bakom monstret. Den unge mannen ersatte sitt knä och skickade sin tass med en klo, slog den med sin armbåge, satsade all sin tyngd och gjorde en skarp sväng av kroppen. Knasandet av en bruten lem hördes. När den hamnade i fel vinkel, klonen krossades och stinkende, paddfärgat blod sprutade ut i en liten fontän.

Även om beröringen av vätskan som sprutade ut från varelsen varade bara ett ögonblick, kände den unge gladiatorn en stark brännskada och blekt lila blåsor svällde omedelbart på hans bröst och höger arm. Jag var tvungen att hoppa tillbaka och bryta avståndet. Odjuret släppte ett skrik av smärta - en blandning av ett lejons rytande, en grodas kvakande och en huggorms väsande. I ett rasande raseri rusade monstret fram. Den unge mannen, täckt av en blandning av blod och svett, gjorde en kaskad av kullerbyttor och flög mot pansarnätet. Med en springande start, lade all sin tyngd på det, slog monstret med sitt vapen och försökte tränga igenom fiendens bröst.

Den unge mannen Valerka undvek slaget och en tjock kam bröt rakt igenom metallnätet. Den kosmiska underjordens varelse fortsätter att röra sig med tröghet och kastar sin lem in i nästa nätverk med en kraftfull strömladdning. Gnistor flög från stängslet, utsläpp rann genom mastodontens kropp och det luktade brinnande metall och ofattbart vidrigt brinnande organiskt material. Vilket jordiskt djur som helst skulle vara dött, men denna representant för faunan är omedelbart tydlig att den har en helt annan kroppsstruktur.

Monstret kunde inte omedelbart dra ut sin bål, och en serie snabba slag följde, som rotationen av propellerbladen. Den elektrostatiska laddningen, med en liten fördröjning, som övervinner motståndet från det främmande köttet, skadade den unga fightern smärtsamt. Gladiatorn Valerka hoppade tillbaka, höll tillbaka ett rop, från den slitande smärtan som genomborrade varje ven och ben, frös gladiatorn och korsade armarna över sin kliade bröstkorg och började meditera medan han stod. Hans orörlighet mot bakgrund av det stigande odjuret och allmänheten som rasade som en storm verkade ovanlig, som en liten gud som befann sig i helvetet.

Valerka var lugn, som ytan på ett fruset hav, han visste... Bara en teknik kunde slå ut ett sådant monster. Ett mycket kraftfullt slag.

Efter att ha slitit kammen i bitar av blodigt kött, hoppade monstret med hela sin massa på den fräcka hårlösa apan. Är det verkligen möjligt att tillåta någon liten primat att besegra dig? Den unge mannen samlade sin vilja, koncentrerade alla chakran och energi i en enda stråle och gav ett kraftfullt hoppande slag. Denna uråldriga teknik av Fafara-Marada , tillgänglig för få, är kapabel att döda den som åstadkommer den. Slaget föll på den redan besegrade nervösa kärnan hos jättekämpen. Hans egen vikt och hastighet ökade styrkan i den kinetiska energin, och den här gången krossades nervknippet inte bara , flera stora nervstammar skars av från hjärnskakningen. Kristall -metalljätten var helt förlamad.

Kadavret flög åt ena hållet, den unge mannen åt det andra.

Den cybernetiska domaren räknade ner med låg röst:

- Ett två tre...

Han räknade på mörkalvernas språk.

Båda kämparna låg orörliga, med det sista slaget krossade den unge mannen monstret, men bröt benet. Men medvetandet hade inte tid att helt lämna gladiatorn, och den atletiska unge mannen, som övervann smärtan, reste sig upp och höjde sina korsade händer knutna till nävar (ett tecken på seger på Luciferostans teckenspråk ).

- Tolv!.. Tretton!.. Fightern, en infödd från planeten Jorden, Valerka Lagunov, vann. Hans ålder är 12 infödda år eller 15 standard. Det här är en debutant på stridsarenan. Mästaren i den galaktiska sektorn Ezihand-16 enligt SSK-versionen av slagsmål utan regler, en deltagare med betyget 199: 1: 2, förlorade mot honom - Askezam verd Asoneta , vars ålder är 2977 standardår.

En pigg sång av filibusters lät i Valerkas huvud:

Jag valde en tuff pirats väg för mig själv,

Jag ville hitta mitt öde i haven...

Även om de säger att piraten kommer att möta vedergällning,

Om de hänger dig kommer masken bara att rista liket!

Men det är hatiskt att böja sig för en mästare,

Och som pojke rymde jag från godset...

Även om det var kallt på vägen barfota,

När allt kommer omkring släppte de inte pojken på tröskeln!

Jag nådde hamnen, bara klädd i trasor,

Klev upp på fartyget vid etttiden på natten...

De fångade killen och låt oss piska honom - jag;

Wow, jag trodde att min själ var i helvetet med Satan!

Men efter piskning gav de mig en keps -

De sa att du kommer att vara en stugpojke för nu!

Och till och med kocken hällde, tänk dig, en flaska,

Låt moset vara beskt, det finns ingen konjak!

Naturligtvis är det en svår fråga till sjöss,

Nu törstens plåga, nu en farlig storm,

Men mod är en vinst,

Och om du har ett huvud , så bort med yxan!

Korsarerna fångade oss som en kattunge,

Det var en ombordstigning och det var blod i tre bäckar!

Men min karaktär är inte ett barn -

Inte konstigt att båtsmannen slog mig när han undervisade!

Alla hade en tavla, men jag utmärkte mig,

Och piratkaptenen sa detta:

- Den här stugpojken kämpade tappert,

Han visade tappert andan av en korsar!

Accepterad i det maritima brödraskapet - det är tur,

En dröm som går i uppfyllelse nästan från födseln!

Nu kan du slå tillbaka på vem som helst

Och köpmannen rusar , kör om och krossar!

Det fanns pengar - generöst byte,

De sänkte en hel del, dessutom utan något krångel...

Har hänt med tur, vet, kontanter,

Men guld kommer att fladdra som en sparv...

Dödsfallet var inte lyckligt;

Den stränga bödeln kom med ställningen.

Dela lyxen av förnyelse någonstans,

Min mage höll på att dö av hunger i fängelsehålan!

I skaran av pirater förbannar de högt,

Bits, ben, skor flyger!

Vi är helvetets tjänare - pöbeln vet säkert,

Du kan inte se havet själv!

Snaran, tyvärr , är en skamlig död,

Är mitt liv verkligen slut...

I bojorna fanns sorg och sorg,

Jag har länge glömt mina flyktiga släktingar!

Men jag ville inte hänga i en snara,

Han tog den och sparkade den i magen - bödeln föll!

När allt kommer omkring visste ryssarna alltid hur de skulle slåss,

Och om det är en korsar, kämpa och gråt inte!

Den sista striden är naturligtvis den svåraste,

I händerna på yxan som bödeln bar!

När du är arg är trycket inte litet,

Det finns ingen rädsla, som om du klipper nässlor!

Andra killar rusade in i striden,

Vart kom gonarna ifrån?

Förmodligen från far till Rus', en soldat,

Som myndigheterna bestämde sig för att förråda!

Och pöbeln ändrade sig plötsligt,

Nu är korsarerna bra gjorda -

Hela torget sjudade redan av upplopp,

Soldaterna gick till attack från gatan!

Något hände som är sällsynt, men som händer;

Av kroken, tillbaka på hästen!

Hur är det med den rike mannen, han plågar de fattiga -

Att inte veta vad ett krig skulle vara för detta!

Skeppet återerövras, och igen Black Roger,

Vi är tillsammans igen, havet akterut!

Ja, jag är en mördare, bara en väldigt snäll sådan,

Och för mig är en fattig man som en bror!

Så vi kommer att sjunga medan slingan är ledig,

Dela med tiggaren och lev lyckligt!

Korsaren vill bli ädel i själen,

Det är inte till din smak när du är ett viltdjur i en bur!

Någonstans ovanför blixtrade ett mångfärgat ljusspel, som löstes upp i regnbågens otroliga kalejdoskopiska nyanser och inkorporerade hela den oändliga rymden.

Hologrammet som visar slaget växte till sju tusen kilometer ovanför kupolen på den tidigare antika teatern. Den unge mannen Valerka var en underhållande syn. Ansikte täckt av blod. Den brutna käken var svullen, näsan tillplattad. Bålen är täckt av blåmärken, brännskador och repor, lila blod rinner ner av svett. Bröstkorgen svajar av spänning, varje andetag avges av den intensiva smärtan av brutna revben. Händernas knogar är brutna och svullna, ett ben är brutet, tummen på det andra är utslaget. Det ser ut som om du har blivit utsatt för en köttkvarn. De utbuktande musklerna som är över hans ålder spelar som bollar av kvicksilver. De saknar fortfarande massa, men den magnifika reliefen och djupteckningen fångar ögat. Snygg - du kan inte säga någonting. Apollo efter slaget om titanerna!

Det är ett öronbedövande dån från hundratals miljoner strupar, mestadels humanoida varelser med vingar, stam och andra. De producerar otaliga ljud, från lågfrekventa till ultraljudsområden. Den helvetiska kakofonien avbryts plötsligt av uppmätta åskljud. Hymnen för det största riket av alverna i Luciferostan låter . Musiken är djup, uttrycksfull, hotfull. Även om Lev inte gillade ockupationssången, var musiken som simulerades av den hyperplasmiska datorn och spelades på tusentals musikinstrument fantastisk.

En hel pöl av stinkande, giftigt grönt blod rann ut ur det besegrade, begränsade intelligenta djuret. Spindelliknande rensningsrobotar hoppade smidigt av den khakifärgade rörliga gångvägen och skrapade upp den trasiga protoplasman. Tydligen var nu monstret endast lämpligt för återvinning.

. KAPITEL nr 8

Fyra enorma druidbjörnar i stridsdräkter sprang fram till den utmattade unge mannen. De liknade enorma igelkottar med raketer och nosparti istället för nålar (de hade en så imponerande arsenal).

Kejsar Julius Caesar gömde sig fegt bakom deras breda ryggar. Han var uppenbarligen förvirrad, han förväntade sig inte att den "oövervinnelige" lokala mästaren skulle bli slagen av någon jordisk person. Hans tunna händer skakade av spänning när han presenterade en kedja med en medalj i form av ett monster som påminner om en saga med trehövdad drake. Kejsaren av den antika världen, även för att inte röra en representant för en obetydlig ras av primater, använde handskar med tunna infällbara tentakler när han delade ut priset och kom aldrig fram från skyddet av vakternas enorma kadaver.

Och sedan drog sig Julius Caesar snabbt tillbaka, hoppade in i en bevingad stridsvagn och lyfte med snabbheten av en artillerigranat som kastades från en långdistanskanon.

Med laserpistoler krävde de formidabla alfkrigarna att få lämna arenan i det stjärnklara Colosseum. Häpnadsväckande lämnade den unge mannen slagfältet . Manglade bara fötter lämnade blodiga fotspår på ringens hyperplastiska yta. Varje steg, som om man går på glödande kol, exploderar av smärta, ligamenten sträcks, alla ben och vener värker smärtsamt. Valerka viskade tyst:

- Livet är lidandets koncentration, döden är befrielse från det, men den som finner nöje i kampens plåga kommer att förtjäna odödlighet!

Han försökte hålla sig upprätt och gick längs en lång korridor kantad av snäckor, och många honor, liknande jordiska flickor, kastade färgade bollar och mångfärgade självlysande blommor för hans fötter. Kvinnor i elfrasen är som regel väldigt vackra, långa, kurviga, med fashionabla frisyrer, dekorerade med hårnålar i form av olika främmande varelser, översållade med ädelstenar.

Några av dem gjorde lekfulla komplimanger, drog smutsiga skämt och slet av sig kläderna, flirtade fräckt och visade upp förföriska delar av sina kroppar. Utan att skämmas, utföra öppet inbjudande kroppsrörelser, eller släppa skrämmande hologram från datorarmband eller örhängen utrustade med elektronik. Skamlösa tigrar, helt utan moraliska principer, barn till en extremt korrupt civilisation.

Den unga leninisten Valerka rynkar pannan, som om han befinner sig i ett menageri, inte en enda mänsklig blick. Han ryckte inte ens till när virtuella varelser attackerade honom, och flera rader av pseudo-riktiga huggtänder stängdes om hans bål eller hals. Hologrammen avger ozon, och träffar endast svagt med en svag elektrisk urladdning. Hanarna och kvinnorna i Luciferostan var irriterade över att mannen inte uppmärksammade de fruktansvärda projektionerna, och de använde hot och förolämpningar. De hölls bara från att attackera den stolte unge mannen av en stark barriär som garanterade allmänhetens säkerhet. Bara en blond flicka log och viftade välkomnande med handen.

Den unga leninisten Valerka blev förvånad över att se något mänskligt i det främmande barnets blick, hans själ blev varmare.

Och här kommer gudinnan Affaraya och möter sin gycklare. Hon gillade verkligen Valerkas stridsklass, även i en ny kropp donerad av demiurgen. Elfguden sa:

- Och du är modig, gycklare!

Den unga leninisten Valerka sjöng till detta:

- Ja, jag är ett skämt! En pionjär inom Sovjetunionen och en krigare, trots allt! Men adelsmännen kallade de onda alverna för en gycklare... Jag flyttade monstret från mina fötter, jag ger dig inte min hand!

Den obeskrivliga skönheten Affaraya drog den stilige unge mannen till sig och började överösa honom med kyssar och sjöng med.

- Åh, Valerka är en pionjär, min kära gycklare, jag förutser vår stormiga romans... Du är mycket en pojke - jag hatar dem som är emot oss!

Affaraya kände kärlekens passion inom sig själv, även om hon under ett par miljoner år av livet redan hade provat nästan allt som kunde föreställas och till och med upplevt något som var omöjligt att föreställa sig. Men Valerka Lagunov förvånade henne med sin spontanitet och lekfulla lekfullhet.

Och nu sjunger han:

-Jag är Valerka, modig... Sexsymbol!

Du kommer inte hitta någon coolare än mig!

Jag är en skicklig jävla ... Även om jag inte är tjugo år!

Vilken sötnos . Och det är så trevligt att vara med honom. Affara flög upp och lyfte sin älskare över stjärnorna. Hon är en gudom utrustad med stark magi. Så de rusade genom världarna och hamnade på planeten Riddle, som bara består av röda och orangea pyramider. Affara splittrades i flera former och började älska med pyramiderna. Och den huvudsakliga hypostasen omslöt Valerka. Gudinnan sände ut magiska plasmafjärilar från sig själv i nöje .

Hon var magnifik och bokstavligen strålade av skrikande erotik. Sannerligen, vad gudomen än är, så är det gudomen...

Och när hon blev uttråkad av sex, kastade hon igen Valerka ifrån henne och rusade ut i rymden.

Valerka stannade kvar på pyramidplaneten. Helt ensam, i form av en lång, muskulös men ändå skägglös ung man.

Valerka kände sig plötsligt kränkt:

- Jag tvättade den och slängde den! Det här är kvinnorna! Du kan inte behaga dem!

Och den unge mannen plaskade på den heta ytan. Såren läkte spårlöst och han befann sig på en ny plats. Det fanns praktiskt taget ingen vegetation runt omkring, förutom klippta lavar. Det är sant att Valerka på vägen också stötte på svampar som liknar boletussvampar .

Valerka böjde sig ner och slukade en av dem. Det smakade som kokta räkor, inte illa för en hungrig mage.

Valerka anmärkte filosofiskt:

- Om du stöter på en bra gudinna, kommer du att vara lycklig, om jag är dålig , kommer du att bli en filosof president. Eller ännu bättre, bara en president, eller till och med en kejsare av universum.

Då kände sig Valerka rolig och han skrattade till fullo. Och det verkade för honom som om någon hade tagit upp hans skratt. Den unge leninisten satte fart. Han blev nyfiken.

En av pyramiderna skilde sig från de andra , eftersom den var tetraedrisk. Valerka gick resolut till henne. Han började springa. Den unga, starka kroppen krävde rörelse. Åh, vad bra och roligt det är att rusa så här och springa undan vinden.

Och pojken igen, med känslan och energin av en kamprobot från en science-fiction-film, sjöng:

och jag går ut ur snåret,

Döljer överjordisk sorg!

Och kylan brinner, fryser,

Det trasiga motivet genomborrade!

Bara fötter i snön,

Tjejerna blir vita!

De arga snöstormarna brusar som vargar,

Att störa fågelflockar!

Men flickan känner ingen rädsla

Hon är en kämpe för mäktiga krafter!

Skjortan täckte knappt köttet,

Vi kommer definitivt att vinna!

Vår krigare är den mest rutinerade,

Du kan inte böja den med en slägga!

Här rör sig lönnarna sakta,

Snöflingor faller på ditt bröst!

Det är inte vår sed att vara rädda,

Våga inte rysa av kylan!

Motståndaren är tjock med en tjurhals,

Det är klibbigt, otäckt, som lim!

Folket har sådan styrka

Vad åstadkom den heliga riten!

För oss både tro och natur,

Resultatet blir seger!

Kristus inspirerar fäderneslandet,

Säger oss att kämpa till slutet!

Så att planeten blir ett paradis,

Alla hjärtan kommer att vara modiga!

Folk kommer snart att vara glada

Låt livet vara ett tungt kors ibland!

Kulor är brutalt dödliga

Men den som föll har redan rest sig!

Vetenskapen ger oss odödlighet,

de fallnas sinnen kommer att återföras till tjänst!

Men om vi slocknar, tro mig,

Fienden kommer omedelbart att förstöra poängen!

Be därför åtminstone till Gud,

Du behöver inte göra misstag, var lat!

Den Allsmäktige domaren är mycket sträng,

Det kan åtminstone hjälpa ibland!

Fosterlandet är mig kärast,

Heligt, klokt land!

Vår ledare, håll tyglarna hårdare,

Fosterlandet föds för att blomma!

Vid ingången till pyramiden såg Valerka en märklig varelse. Det verkar likna en person, men med en lång näsa, klor på tassar och huggtänder. I allmänhet visade han sig vara en äcklig typ, speciellt jämfört med de stiliga tomtarna med felfri hud.

Valerka var dock redan trött på ensamhet, och han gick resolut mot detta monster. Dessutom såg ämnet mer äckligt än skrämmande ut. Valerka var nöjd med sitt utseende. Inte en pojke, utan en lång och väldigt stilig ung man. Eh, gudinnan förvandlade honom till Apollo. Och vad betyder han för henne med sina rynkor och mage, om han naturligtvis hade dem, skulle han tråka ut henne?

Ämnet hälsade Valerka på en obekant dialekt, men den före detta sovjetiska pionjären förstod allt, som om de pratade med honom på engelska. Tydligen ingav gudinnan Affaraya honom en liknande förmåga.

- Hej unga vandrare. Vart ska du?

Valerka svarade klokt:

- Mina ben rör sig, men mitt huvud är svimmat . Vad är detta för värld? Hur lever han? Vart ska jag rikta mina fötter?

Den obehagliga personen svarade:

- Av ditt utseende att döma är du mänsklig. Och helt naken , vilket talar om din låga status. Den här planeten har stora mysterier och listiga fällor. Bättre att bli min tjänare och leva i fullhet och trygghet!

Valerka skakade negativt på huvudet:

- Jag vill inte, jag flyger hellre!

Aggressivt vrål som svar:

- Varför händer detta fortfarande?

Valerka svarade ärligt:

- Du är läskig och inte tillgiven!

Svaret var ett extremt obehagligt skratt, sedan svaret:

- Ja, vi troll ser alla otrevliga ut. Och alla raser hatar oss, betrakta oss som förkroppsligandet av ondskan!

Valerka blev försiktig och frågade:

- Är du inte ond?

Trollet svarade tvetydigt:

- Nej! Vi är bara den mörka sidan av kraften!

Valerka kom ihåg hur alverna förvandlade människor till smycken och blommor och noterade tvivelaktigt:

- Hur är det med resten, lätta?

Trollet flinade och sa:

- Uppdelningen i styrkans mörka och ljusa sida är villkorad. Det finns en kraft, men den kan användas på olika sätt. Om du har lust kan du bemästra förstörelsens element!

Valerka gillade den här idén:

- Varför inte! Ta och förstör elfimperiet - Luciferostan ! De förstörde jorden!

Trollet flinade köttätande och svarade:

- Bra! Jag ser att våra mål och önskningar sammanfaller. Men kom ihåg att den mörka maktens väg är väldigt grym och svår! Du kommer att behöva gå igenom omänskliga prövningar och lidande.

Den unga leninisten Valerka förklarade beslutsamt:

- Jag är redo!

Trollet sa torrt:

- Följ mig till pyramiden av mörkrets sista store kung.

När dörren smällde bakom den unga leninisten Valerka kände den unge mannen en brännande kyla. Det är taggig is under dina bara fötter, runt omkring är inte mörker, utan ett mardrömslikt rike av skuggor. Trollet beställde:

- Följ mig och var inte rädd för någonting!

Varje steg för den heroiska pojken Valerka var smärtsamt. De gick lägre och lägre. Några fruktansvärt fula skuggor, bleka spöken med krokiga huggtänder, några råttor med vingar, och till och med täckta med sår, flög omkring. Det blev kallare och till och med Valerkas starka, spänstiga kropp började skaka. Tanken väcktes om de var på väg ned i underjorden. Till mörkrets rike, dit syndiga själar går.

En av de bevingade råttorna rörde vid Valerka med sin vinge, och den unge mannen kände en smärtsam brännskada.

Sedan talade trollet, och hans obehagliga och till och med gravröst gjorde det på något sätt mindre skrämmande.

- Maktens mörka sida innehåller små trevliga saker, men den ger kolossal kraft! I den kommer du att uppleva elementen av förstörelse och förfall. Och du kommer att bli en stor man av svart magi.

Valerka, tvekade, frågade:

- Har jag förmågan att göra det här?

Trollet flinade ovänligt och svarade:

- Men vi ska kolla upp det nu. Hur gammal är du unge?

Valerka svarade utan att tveka och bestämde sig för att ljuga för att testa hur allvetande denna magiska karaktär är:

- Snart tvåhundrasjuttioni!

Trollet flinade:

- Och du var inte alltid en slav!

Valerka deklarerade beslutsamt och ljög igen:

- Under större delen av mitt liv var jag patricier, och blev till och med statschef!

Trollet skrattade tunt och sa:

- Det här kommer vi att få uppleva nu. Låt oss se om du kan bli en klok härskare om den mörka sidan av kraften ger dig makt.

Och den mörka trollkarlen stannade och vände sig mot Valerka. En röd hjälm dök upp i trollets händer. Och mörkrets herre viskade och satte det på den förre presidentens huvud:

- Låt oss kolla hur du kommer att reagera i akuta situationer.

Hjälmen brände Valerkas vackra huvud. Det verkade som om det var osynligt, men glödheta borrar borrade in i skallen och själva hjärnan. Vilket gjorde uppfattningen outhärdlig.

Men då kunde Valerka känna lättnad. Han flyttade in i en annan verklighet och började uppfatta universum annorlunda .

Detta är Amerikas förflutna. Vändpunktsåret 1942, det berömda slaget vid Midway . Japan hade alla chanser att vinna, men förlorade. Och här, tvärtom, log lyckan mot samurajen. Fyra amerikanska hangarfartyg sänktes och många piloter dödades. Initiativet i Stilla havet fångades slutligen av Land of the Rising Sun.

Japanerna, som bygger på sin framgång, erövrade Pearl Harbor och den hawaiianska skärgården.

Deras markarmé öppnade sedan en andra front i det sovjetiska Fjärran Östern. En mycket svår situation har uppstått. Tyskarna erövrade Stalingrad till priset av enorma förluster, och Röda armén hade inte tillräckligt med styrka för Operation Ring. Visserligen kom vintern, och nazisterna, utmattade efter striderna, kunde inte gå vidare.

Men det tredje riket förklarade totalt krig och, efter att ha fyllt på sina styrkor, kunde de redan avancera med tunga stridsvagnar. Det fanns ett hot om nederlag för Sovjetunionen och stängningen av den andra fronten. I Afrika, efter den första framgången för Montgomerys armégrupp, stabiliserade tyskarna fronten genom att skicka in ytterligare förstärkningar.

Dessutom gick japanerna, med stöd av lokalbefolkningen, in i Indien och intog Delhi. Nu hade inte britterna tillräckligt med styrka för att rädda sin position. Och Rommels nya offensiv började i Egypten. På den tiden fanns det inget sätt att driva japanerna ut ur den hawaiianska skärgården. Samurajen hade en alltför bekväm konfiguration. I mars-april 1943 uppstod således en kritisk situation i Egypten och Stilla havet. Och på östfronten förbereddes en tysk offensiv. Den 20 april föll Alexandria och situationen för britterna i Egypten blev nästan hopplös.

Och den nya tyska Tiger-stridsvagnen visade sin överväldigande kraft. De engelska maskinerna var maktlösa mot honom. Amerikanska experter trodde att det sovjetiska försvaret inte skulle kunna stå emot den massiva tillströmningen av tigrar och pantrar. Och då kommer inte Stalin att hålla Kaukasus.

I framtiden är detta kantat av förlusten av den antifascistiska koalitionen i Mellanöstern och enandet av axelländernas styrkor i Iran. Utsikterna är naturligtvis fruktansvärda!

Huvudriktningen för nazisternas attack var söder om Stalingrad längs Volga, för att sedan nå Baku längs Kaspiska havets kust. Detta var vad sovjetisk underrättelsetjänst kunde lista ut och bygga ett försvar på djupet i förväg.

Nazisterna har dock tunga stridsvagnar och självgående vapen. Inklusive "Lion", som i verkligheten inte sattes i produktion. Men här har nazisterna mycket mer resurser, och de räckte för detta monster. Och "Lejonet" är bättre skyddat från sidorna, upp till hundra millimeter tjockt i en vinkel, och i pannan. Denna tank väger nittio ton, men tack vare motorn på tusen hästkrafter är dess hastighet ungefär densamma som Tiger.

I alla fall kolossal kraft.

Och Valerka, Levka, Slavka och Marinka stod i frontlinjen. Och tillsammans med andra pionjärer gräver de skyttegravar. En hel barnbataljon står i vägen för nazisterna.

Det är slutet av maj och det är redan väldigt varmt i södra Volga-regionen. Pojkarna har helt tagit av sig tröjorna och jobbar bara i shorts. Bålen hade redan blivit täckta av en jämn, chokladbrun.

Pojkarna är smala, men tröga.

Valerka, som tryckte sin bara fot på spadens stålhandtag, noterade:

- Det är på något sätt läskigt här utan blasters !

Marinka fnissade och svarade:

- Mer som anti-pulsar!

Levka twittrade med ett leende:

- Nåväl , det är okej, vi ska ha semester också! Och så, utan en hyperlaser är det ännu mer intressant!

Slava nickade och noterade:

- Med en hyperblaster kan en förstaklassare förstöra fascister. Och du provar detta, ärligt talat !

En av pojkarna som grävde med dem, mörk med solbränna och ljushårig, sjöng:

I viddigheten av vårt underbara hemland,

Härdat i strider och arbete...

Vi komponerade en glad sång,

Om en fantastisk vän och ledare!


Stalin är en stridshärlighet,

Stalin är vår ungdoms flykt...

Med sånger, slåss och vinna,

Vårt folk följer Stalin!

Marinka rynkade pannan och avbröt:

- Stalin missade den nazistiska attacken 1941, så beröm honom inte för mycket! Och han plågade många människor med förtryck, svält, kollektivisering - hur mycket förgäves!

Valerka bekräftade:

- Han sköt så många militärer, så att det inte ens fanns någon att befalla 1941. Marskalk Tukhachevsky ensam är värd något!

Levka nickade och sa:

- Exakt, marskalk Tukhachevsky föreslog att man skulle använda stora formationer av stridsvagnar och flygplan i strider. Och skapa stridsvagns- och flygarméer!

Slavka twittrade:

- Så vi kommer att ha segrar!

Både de halvnakna pionjärpojkarna och flickorna, knappt täckta med lätta bomullsklänningar, arbetade energiskt med spadar.

Alla barn var barfota, solbrända och smala.

Valerka och hans team var mörkare solbrända och deras kroppar var mer muskulösa och välmatade. Däremot är musklerna mycket framträdande och djupt definierade.

Killarna grävde. En varm, mild vind blåste från Volga. Marinka, vars hår blev kopparrött i denna virtuella verklighet, liknade revolutionens levande förkroppsligande.

Valerka, full av entusiasm, sjöng:

Kärlekens land, mitt Sovjetunionen,

Vackert , blommar med rubin, ros...

Låt oss vara ett exempel för mänskligheten

Ingen kan förstöra barn!


Vi är pionjärer, Lenins söner,

Som tjänar som örnar till ljuset...

Barn föds för att styra universum,

Under tiden springer de barfota genom vattenpölar!


Vi är krigare av vår kära Iljitj,

Vem visade den rätta vägen...

Du skär inte ner riddare från axeln,

Annars blir det väldigt dåligt!


Så Hitler kastade hyllorna i raseri,

Killarna var tvungna att bekämpa den onda horden...

Men pionjärerna kan inte vara fega,

Vi föddes som lejon för att bekämpa de orena!


Kamrat Stalin är också en härlig ledare,

Även om jag trasslat till mycket i övergreppen ...

Men han får bara sina fiender att darra,

Kan slå full förändring!


Vi kämpade barfota nära Moskva,

Snödrivorna bet i mina bara klackar...

Men Hitler visade sig vara en dåre

Pionjärerna gav honom mycket!


Både pojkar och flickor i strid,

Tro mig, de visade sin högsta klass...

De förlorade blommar nu i paradiset,

Och de ser , tro mig, de har gett kommunismen!


Pojkar är inte rädda för frost,

De hoppar tappert i bara shorts...

Deras fötter är bara året runt,

Killarna är starka i hand-till-hand-strid!


Här är en pojke som kastar en bomb mot en formidabel tank,

Den kraftfulla "tigern" brinner som en eld och flammar...

Stalingrad blev en mardröm för Krauts,

Det är som fan, ett helvetesspel!


Bra gjort pionjär inom attack,

Han kliver barfota på elden...

Nu kamrat Stalin, som en far,

Må den onde Kain förgöras!


väldigt coola barn , stolta,

Tro mig, vi kommer inte att ge upp till våra fiender...

Och vi kommer att stöta bort den onda hordens strömmar,

Fast Adolf blev som en trasig hund galen!


En pionjär kämpar för sitt hemland,

Pojken tvivlar helt enkelt inte...

Han kommer att vara ett exempel för oktoberfolket,

Och han attackerar ursinnigt!


För oss är Vladimir Lenin en härlig Gud,

Som skapar verklighet djärvt...

Och så att den vidriga Fuhrer med skallighet dör ,

Vi kommer att slå våra fiender av goda skäl!


Åh tjej, du är min vän,

Vi är bara barn barfota i den bittra kylan...

Men jag tror att det kommer att finnas en stark familj,

Vi kommer att se blå vidder!

Sommaren har ersatt den brinnande vintern,

Den förbannade fascisten går framåt igen...

Vi kämpade hårt den föregående våren,

I rymden är fienden lite virtuell!


Varför rusar Pantern mot mig?

Pojken kastade modigt en granat mot henne...

Det finns redan en straff för Krauts,

Och den fascistiska stridsvagnen kastade av sig larven!


Ett barn är en gigantisk krigare,

Och bär en vallmoröd slips...

Vårt folk i fäderneslandet är ett,

Och kommunismens stjärnor kommer inte att slockna!


Vi kommer att slåss på sommaren, som alltid,

Gräset är behagligare för barns fötter...

En stor dröm kommer att gå i uppfyllelse

När pojken skramlar stål hårt!


Jag tror att vi alla kommer in i Berlin,

Och vi kommer att leva med flickan tills segern...

Vi kommer att erövra universums viddhet,

Så att farfäderna är stolta över pionjären!


Men du måste anstränga dina barns styrka,

Och kämpa så att folk inte skäms...

Tentor, klara allt med ett A,

Jag tror att vi snart är i kommunismen!


Tro inte på sagorna som präster väver,

Det är som om djävlarna steker ateister...

I själva verket är de dömda

Att man inte gör uppoffringar åt kommunismen!


Och vi kommer snart att erövra planeten,

Hela det sovjetiska universum kommer att vara...

Vårt rymdskepp är starkare än en kerub,

Vi är universums kungar och domare!


Då kommer vetenskapen att återuppväcka de döda,

Alla pionjärer, ärans farfäder lever...

Fosterlandet smidde ett svärd och en sköld,

Trots allt är sinnet med oss, och vi är oövervinnerliga!

Så sjöng dessa underbara pionjärer. Och med känsla, och energi och styrka.

Och de stampade med sina bara, solbrända fötter.

Men det här är unga krigare.

Tyska attackflygplan dök upp på himlen. Först och främst Focke-Wulfs, som ersatte den äldre men mycket effektiva Yu-87, tyskarna har också XE-128, ett mycket bra attackflygplan, och den dubbla multi-purpose XE-322, som har åtta luftkanoner, och även jetmissiler.

Chefen för pionjärbataljonen, Natasha, en vacker Komsomol-tjej, hoppade med sina bara, solbrända, starka, muskulösa, graciösa och förföriska ben, utropade:

- Unga pionjärer - huvuden gjorda av gjutjärn, själva gjorda av plåt - skinn , ni förbannade !

Valerka svarade med att plocka upp ett explosivt paket med koldamm med sina bara tår. Och hur pojken tar den och kastar den med stor kraft.

Den hemmagjorda bomben flög i en hög båge och kraschade in i den surrande XE-322.

Och den tyska bilen slets isär.

Valerka twittrade:

Space Valley -

Dödens slöja...

Svart träsk -

Jag sög det girigt!


Är det verkligen en ära?

Kan inte hittas på himlen...

Hjärtat längtar efter hämnd

Vill rädda världen!

Leshka, Slavka och Marinka började också plocka upp explosiva paket med sina bara tår och kasta dem mot nazistiska flygplan.

Generellt sett är det en lysande idé att göra sprängämnen av koldamm. Och om en sådan sak exploderar kommer det verkligen att spränga allt i små fragment.

Och barnen från det framtida tjugotredje århundradet tog upp anfallaren . Det är så fientliga plan förstörs.

Leshka twittrade med kvickhet:

- I krig är det bättre att vara en barfota vanlig pojke än en benlös gammal general!

Marinka kastade också en mördargranat och sa:

- Den som är ung i själen, strävar efter att vara den första att slåss, kommer att bli den siste som faller i stoft i kroppen!

Slavka, som slåss som en jätte och kastade granater med sina små, barfota, men smidiga, apliknande fötter, noterade:

- Den säkraste vägen till seger trampas av en barfotapojke, om han inte är smart nog!

Valerka kastade den också väldigt dödligt mot fienden och sa:

- Skäms inte, pojke, för dina bara fötter, du borde skämmas för att vara en bastsko!

Leshka, som kastade förintelseprodukterna mot sina fiender, gnisslade:

- En pojke utan skor är mer benägen att döda en vuxen om han är full av stövlar!

Marinka, som fortsatte att picka på de avancerande motståndarna, sa:

- Hellre barfotabarndom än att vara vuxen med bastskor!

Slavka kastade också ett kraftfullt explosivt paket med kol, och det trängde in och krossade Focke-Wulf.

Därefter sa pojken:

- Unga år är ingen anledning att inte lita på viktiga ärenden, mogna åldrar är ingen anledning till godtrogen sysslolöshet!

Valerka kvittrade och slog fienden med en mördare närvarande:

- Med sina bara hälarna gnistrande vill den unge krigaren hellre rusa mot målet än att traska genom en lerbefläckad vuxenkänga!

Leshka fnissade, lade till sin bara häl och kastade en ärta och slog sönder stormtroopern och gnisslade:

- Ett barfotabarn är bättre än en vuxenkänga och en äldre bastsko !

Andra pionjärer vrålade i beundran och kastade även explosiva paket eller sköt från vapen och slangbellor.

Slavka noterade:

- Varför är barfotabarndomen under solen en lycklig tid? För den gamla bastskons tid är som månen!

Marinka tog det och twittrade och släppte dödens gåva från slangbellan:

- Det är bra att vara en pojke bara i bokstavlig mening, men en gammal man tvärtom, i bildlig mening!

Valerka fnissade och slog fritsarna och gnisslade:

- När är två bättre än tre? Om du är ung på två ben, än en gammal man med en pinne på tre!

Levka slog med dödlig kraft och noterade:

- Vilket barn som helst kan bli en härskare i framtiden, men en äldre tyrann har bara en grav framför sig!

Marinka gnisslade och svarade med ett leende:

- Räven byter skinn två gånger om året, politikern byter mask vid varje möte med väljare!

Slavka, jävla fiender, noterade:

- En barfotapojke är mycket mer fingerfärdig än en äldre bastsko, och ger fler fördelar än en vuxenkänga!

Valerka skrattade och, efter att ha jävlat , noterade hon:

- Att bli yngre i själen betyder inte att man faller in i barndomen i åtanke!

Levka högg mot nazisterna och kvittrade:

- Det är bättre att vara barn och skratta åt döden än en gammal man och vara rädd för att dö!

Marinka morrade av en kobras raseri:

- Alla barn ler inte glatt, men de skrattar alla bekymmerslöst!

Slavka, som bryr sig om flygplan, noterade:

- Du kan inte breda det på bröd, men det innehåller också salt!

Valerka flinade och noterade och kastade ett explosivt paket med sina bara tår:

- Om väljaren vill ha bröd på bordet, välj en politiker med sanningens salt i sina tal!

Levka kastade också något mordiskt och destruktivt och muttrade:

- Arbetets bröd är bittert, utan rättvisans salt!

Marinka noterade kvickt:

- Om en politikers vältalighet rinner som en fontän, då kommer det definitivt att förvandlas till en ström av blod!

Slavka twittrade:

- Linjalen behöver också vältalighet, men så att rött blod inte rinner!

Flygplansattacken avtog. Och det blev en tillfällig paus, och pojkarna och flickorna sjöng:

Pionjärerna är trevliga killar,

De var de första att skapa en kollektivgård...

Vi fick lära oss att skjuta med maskingevär,

Så att barn inte fäller tårar förgäves!


Vi gick till kollektivgården för att göra hö,

Arbetet där var hett...

Gick barfota i mil,

Pojkarna har nu ett snöre!


Gud hjälper inte pionjärerna

De har Lenin och den Allsmäktige...

Någonstans ylar den köttätande Kain,

Mardrömsbjörnen vrålade som åska!


Pojkar och flickor går

På gräset skördade de råg med skäror...

Det är fint på en kollektivgård i varma maj,

Och det finns ingen anledning att berätta lögner för oss!


Låt oss beundra daggen, pojkar,

Vad är det som träffar oss...

Med en vacker flicka, barfota,

Låt oss flyga, unga män!


Vi kan göra mycket,

Lenin inspirerade oss till hjältemod...

Vägen är bred för pojkar,

Warszawa och Berlin ligger före!


Ja, plötsligt attackerade den avskyvärda Fuhrer,

Det är som att djävulen har kommit över oss...

Men den kala jäveln kommer att få ett slag,

Det är inte för inte som Stalin också är en djävul!


För killarna är inte alla stridsvagnar ett hinder,

De slåss som de där örnarna...

En härlig belöning väntar,

Lenins stora söner!


Führerns stridsvagnar rusar,

Och tro mig, deras tunna ryker...

Komsomol-medlemmar slog sina fiender barfota,

Hitler väntar på nederlag!


Striden rasar redan nära Moskva,

Motståndaren är lömsk och grym...

Bön till Iljitj kommer att hjälpa oss,

Vid behov löper även deadline ut!


Pionjärer: pojkar, flickor -

De rusar barfota genom snödrivorna...

Det kommer att bli en hård vedergällning för Krauts,

Om den unge mannen rör på näven!


Tro mig, snödrivor skrämmer oss inte,

Tro mig, bara klackar är inte rädda för snö...

Pioneer fötter blixt

Barn börjar springa fort!


Och nu pojkar och flickor,

De attackerar Fritz med en våg...

Pionjärernas röst är tydlig,

De kommer helt klart att ta itu med Satan!


Fascisterna kommer inte att förstå vem som dödar dem,

Den kantiga tigern fattade eld...

Pojkar har mycket makt

Den sönderrivna polisen har tystnat!


Här kastade pojken upp sin bara häl,

En väldigt destruktiv present...

Vi leker inte kurragömma med döden,

Bragden kommer att förhärligas av riddarna!


Den barfota flickan rusar till attack,

Hälen blev en ros i snön...

Vi vill ha en mycket stark kamp,

Om du är svag så hjälper jag dig!


Vi slogs mot fascisterna från Moskva,

Och de körde som en kvast...

Mil har lagts till kommunismen,

Den ljusaste och heligaste drömmen!


Trevliga kämpande tjejer

Att de kämpar mot döden trots ...

Skönheternas röst är mycket tydlig,

De kommer att baka pajer medan de leker!


Och pojken till denna vidd,

Jag är väldigt glad, du vet, tro mig...

Jag hälsar denna underjordiska,

Tappert försvarade Stalingrad!


Vad behöver vi denna mycket kraftfulla "tiger"?

Denna tank är verkligen gigantisk...

Pionjärerna sjunger lyra,

Vi kommer att få en ny mästare!


Det finns ingen annan riddare, tro mig,

Pojken knöt en röd slips...

Ja, i åratal är vi bara barn,

Napalm regnar från himlen!


Stalingrad kämpar väldigt bra,

Pionjärerna är som att slåss mot lejon i den...

När allt kommer omkring, för oss är exemplet det viktigaste,

Så att farfar och pappor är stolta!


Vi kan göra allt i denna strid,

Besegra de onda fascisterna genom att skämta...

Sjunger bra råd

Det är som att du är ett Herrens barn!


Pojken såg en kvick "Panther"

Den här tanken är inte svag, pojke vet...

Ibland skriver vi utanför ämnet,

Det spelar ingen roll, men det kommer att bli ett paradis!


Gud skapade människor för evig ära,

Så att Lenins styrka skulle vara...

För den nya rödfärgade kraftens skull,

En vass nål syr!


Pojken sprang genom snödrivorna,

Och han kastade tappert en granat mot tigern...

Han kommer att ha en bazooka i sin ryggsäck,

Så att den besatta Führern blåser bort!


Du kan också lösa gåtan,

Hur mycket är bara två gånger två...

Låt oss besegra fascisterna försiktigt,

Vi är trots allt smarta nog!


Snön faller och bränner pojkens klackar,

Han är fortfarande ett barn, även om han är en hjälte...

Pojken leker inte kurragömma med döden,

Denna Fuhrer är en vidrig hemorrojd!


Här mottogs "Pantern" starkt,

Starkt kantig ryker...

Han slog fascisten i nosen med sin bara häl,

Fienden kommer att vara som krossat glas!


Det finns inga omöjliga mål

Den modiga pionjären bevisade...

Att besegra fiendens hord är inte svårt,

Det här är en modig pojke!


Det är därför vi kämpade för fosterlandet,

Alla pionjärer vet detta...

Vi kommer inte att ångra oss i livets kamp,

Ära till helgonet i Sovjetunionen!


Den barfota pojken är inte rädd,

Även den hårdaste frosten...

Och ikonerna gnistrar, jag ser ansikten,

Och Lada och Kristus är för oss!


Lenin bjuder in oss till en ny värld,

Var är den gratis bagel, gräddkaka...

Abel vinner, inte Kain,

Titta inte den högljudda i munnen!


Det pågår redan strider nära Kursk,

Även om fienden är grym som en varg...

Pojkar och flickor slår tappert,

De träffade dig rakt i pannan i gjutet stål!


Tja, fienden drar sig tillbaka,

Och i attacken finns en barfota pionjär...

Han tror på seger i härliga maj,

Och kommer att vara ett exempel för soldaterna!


Någonstans slog Krauts en Komsomol-medlem,

De brände hälarna med en poker...

förbannade flickan plågades

De satte honom på kolen barfota !


Hon sa ingenting till dem

Jag bara skrattade i monstrens ansikten...

Vilka jäklar , plågan räcker inte för dig,

Vi hänger upp dig i en ring!


Komsomol-medlemmen sköts av Krauts,

Och så kastade de in mig i en snara...

Och för detta gav pionjärerna,

För jag älskar tjejer!


Vad Krauts ville ha fick de

Hitler drogs uppenbarligen in i en kista...

motståndare hårt,

De slår i pannan med kraften av ett skal!


Ja, för oss pojkar är det enkelt,

Besegra de onda fascisterna i strid...

Även om vi ser små ut,

Men studera, bara fem!


Vi har redan gått in i Berlin i formation,

Bär stövlar för första gången...

Pojken var ett barn, blev en hjälte,

Visade bokstavligen toppklass!


Vi sörjer inte för dem som stupade i strid,

Jag vet att deras vetenskap kommer att återuppstå...

Och de kommer att se kommunismen i fjärran,

För ljuset kommer att erövra döden!


Och Jesus är inte vår Herre,

Strålande Lenin...

Hans vilja är inte glömd av oss,

Evig kerub över planeten!


Vi kommer att uppnå, jag vet, seger,

Om det blir krig i rymden...

Vedaerna berättade för våra förfäder,

Satan kommer att ta över en tredjedel av världarna!


Men vi kommer att befria dem, tro mig,

Låt oss göra det här - det är en saga, du vet...

I lyckans glädje, som barn,

Och låt oss bygga ett paradis i universum!


Det finns ingen död - ni vet,

Livet, tro mig, är bra...

Och människor ger glädje åt ättlingarna,

Till himlen med den Allsmäktige i århundraden!


Det är då världen kommer att vara kommunism,

Hela universum, universum är mörker...

Evigt oändligt, livets ljus,

Full av stora sinnen!


Och Lenin kommer, jag vet, regera,

Härligt också, Stalin är ledaren för kämparna...

Vi kan fixa allt i framtiden,

Våra kamrater är som titaner!


Sovjetunionen bortom det avlägsna universum,

Det finns inga gränser ovanför kanterna...

Och i de stora skapelsernas namn,

Härliga sidor av denna historia!


Pionjärer var, är och kommer att vara,

I vår lycka, paradiset för alltid...

Vet att din styrka aldrig kommer att avta,

Dröm om oändlig glädje!

. KAPITEL nr 9

Ja, här kan du bli förvånad över hur barnen komponerade en så stark och kraftfull dikt direkt, som till och med Alexander Sergeevich Pushkin skulle avundas.

De visade i alla fall att de inte bara har muskler och kämpar, utan de har också poetisk talang.

Valerka slickade sig om läpparna och noterade:

- Vadå, ultrapulsar?

Marinka fnissade och svarade:

- Mer som hyperquasar!

Levka, den här pojken som såg ut ungefär tolv år gammal, tog den och fångade skickligt getingen med sina bara tår. Och så kastade han henne med stor kraft. Den flög förbi som en kula och träffade den krypande tyska scouten rakt i kofoten. Den slog till och visade sig dödlig.

Slavka noterade:

- Med den här hastigheten är till och med en geting en dödlig förintelsegåva!

Valerka fnissade och anmärkte:

- Ja, vi är kämpar på supernivå! Men det är så här pionjärer ska vara. Och om vi måste slåss inte i en virtuell miljö, utan i verkliga livet, då kommer vi inte att göra ett misstag!

Marinka nickade instämmande på huvudet:

- Jag är säker på att vi inte kommer att göra ett misstag!

Levka sa sarkastiskt:

- Ditt superförtroende är din svaghet!

Flickan sa logiskt:

- Ibland är det mycket farligare att överskatta en fiende än att underskatta honom! Det är så osäkerhet föder nederlag!

Slavka skrattade och sa:

- En sådan triumf är som nederlag, och meningen med seger är löjligt enkel, hela poängen är att fullborda rörelsen och slå pionjären i näsan med en uppsving!

Krigarpojkarna tog den och nysade unisont. Ett par hundra kråkor som svävade över fältet blev bedövade. Och de störtade ner och slog de krypande nazistiska specialstyrkorna med sina näbbar. Och de blödde bokstavligen.

Levka fnissade och sjöng:

Dili, dili Persilja kom,

Dili, dili skrämde kråkorna!

De där killarna är ingen leksak,

Och total förstörelse!

andra händelser äger rum på andra ställen i Hypermatrisen .

Anna Witchakova upplevde en inte särskilt trevlig avskedsceremoni med sin trogna flygande häst. Jagaren som blev mor till Mig-4:an, som sköt ner så många tyska plan, brann helt enkelt ner under den japanska armadans flyganfall, liksom en hel del andra fordon och fartyg. Efter att gamarna från Land of the Rising Sun pickade staden presenterade Vladivostok en sorglig syn. Begravningen av de döda skedde dock på ett militärt sätt, blygsamt och ganska snabbt. Piloten Vedmakova satte eld på hennes fötter, flickans fötter var täckta av blåsor, så hon gick barfota och trampade försiktigt på tårna. Japanerna har ännu inte upprepat räden de har koncentrerat sina ansträngningar på att stödja de framryckande fronterna. Vedmakova gick runt spillrorna, det rensades energiskt, och bland arbetarna fanns ett stort antal barn. Tunna, barfota, med ansikten röda i den friska vårsolen, krattade de upp trasiga brickor, reste nedfallna telegrafstolpar och sopade helt enkelt gatorna.

Den äldste ovanför pojkarna, i pionjärslips, men utan skjorta ( den hängde separat, tydligen tog pojkarna hand om sina kläder), sprang fram till piloten.

- Vi jobbar i snabbare takt, kamrat major, allt är snart klart! Vi ska sopa ren gatan, det blir lika smidigt som före kriget!

Witcher log och kastade lite godis till honom:

- Här, ta det! Detta är vår sovjet gjord av naturlig choklad, inte amerikanskt gift .

Pojken blinkade glatt:

- Och vi ger amerikanerna en ny de kom på ett smeknamn . Eftersom de nu är tillsammans med Hitler och Hirohito, då är de inte jänkare, utan Pindos!

Flickmajoren bugade sig inför pojken:

- Vilka sa du att de är?

Den unge pionjären upprepade:

- Pindos! Så nu ringer vi jänkarna som förrådde oss!

Witcherova strök pojkens huvud, sedan gick hennes stora, starka hand över pojkens tunna, ådriga axlar. Pojken log tillbaka med vita tänder och sträckte ut sin förhårda handflata. Majoren skakade pojkens hand och svarade:

- Vi måste komma ihåg namnet. Men vi är ännu inte i krig med Amerika, vilket betyder att det är för tidigt att komma på smeknamn.

Pojken invände:

- Amerikaner är värre än japaner och tyskar, eftersom de föredrar att slåss med någon annans händer. Oavsett hur grymma kämparna i Empire of the Rising Sun är, är deras tapperhet känd för alla!

Witcher avbröt:

- Jag kommer att döda dessa modiga män! Och så snabbt som möjligt!

Den nya tillförordnade garnisonen Krotov undertecknade oväntat en inte helt logisk order och skickade krigspiloten med en grupp sjömän till Khabarovsk. Ordern kom omedelbart, det var nödvändigt att slå tillbaka japanska enheters framfart. Witcherova förväntade sig förstås att de skulle ge henne en jaktplan, men... Fronten hade inga lediga plan till sitt förfogande, och förstärkningar från deras centrum hade ännu inte anlänt. Resan från Vladivostok till Khabarovsk tog kort tid, och majoren kastades bokstavligen av rälsen i en sjudande strid.

Japanerna försökte kringgå den väl befästa staden och omringa den. Krigaren hann knappt hoppa i skyttegraven med sitt maskingevär när attacken började.

Sinitsin, som låg bredvid henne :

- Så det här betyder att fienden planerar Fredericks, eller, mer exakt, general Nogis, taktik för att kringgå befästningarna och driva oss bakåt.

Kaptenen muttrade dystert:

- Låt honom försöka sätta eld på den ryska hästens svans. Han kommer att slås med klövarna så hårt att det inte verkar så mycket!

Aspiloten skämtade:

- Hästens hovar är förmodligen inte gjorda av Krupp- stål , utan våra sovjetiska!

Hennes ord avbröts av tjutet av skal. Här ligger hon i en långgrävd skyttegrav, det finns i allmänhet en anmärkningsvärd rad av befästningar runt Khabarovsk, hotet om en japansk invasion har funnits i flera år. Snäckskal exploderar framför och bakom skyttegravarna, och de låter mycket. I allmänhet skapar den berömda japanska shimosan mycket ljud och rök. Krigaren ser utan rädsla, även med viss likgiltighet. Explosioner av granater genererar smutsiga fontäner, en av dem orsakade skakningar i jorden. Det betyder att en pistol med en kanon av en kaliber på drygt trehundra millimeter skjuter. De sårades stön hörs. Genom kanonaden verkar de som lätta ångor som inte alla öra kan upptäcka. Här var krigspiloten täckt av jord. Flickan nysade dock och skakade dammet från sina röda flätor:

- Det är alltid så här, ligger man ner blir man smutsig! Och om du reser dig upp, ge mig en eller två vänsterhänder!

Artilleriförberedelserna visade sig vara korta, kanske hade japanerna inte så många granater. Attacken har börjat. Flera japanska stridsvagnar körde framför. Liten, med en något rundad maskinkropp. Den mest populära tanken i Empire of the Rising Sun: Chichikha . Witcher kom ihåg sina egenskaper. Frontpansar 30 mm , pistol 47 mm, dieselmotor 320 hästkrafter. Bortsett från körprestandan, där denna maskin inte är sämre än T-34, så är den ännu sämre än den tyska T-3:an av 1943 års modell. Även i Fjärran Östern kallar man honom nysning! Men förresten, drottningen av fälten är inte stridsvagnen, utan infanteriet. Prova det, närma dig minfälten. Som det sjungs: Där ett bepansrat tåg inte kan passera, kommer en soldat med ett gevär att krypa.

De japanska gevären var kopierade från tyska Mauser. Maskinpistolerna slets bort från Schmeister , känd sedan första världskriget . I allmänhet har smalögda människor en önskan att kopiera det bästa från andra sidan. Visst, japanska designers arbetar redan på att skapa en hybrid av Panther och T-34!

Det finns inte mer än ett dussin japanska stridsvagnar, och det sovjetiska artilleriet har ingen brådska att möta dem. Infanteriet springer efter dem på en joggingtur, i en traditionell tjock kedja. Soldaterna i Land of the Rising Sun själva är klädda i uniformer som är svagt gula, som matchar färgen på khakistäppen. Witcher tittar på dem och utvärderar snabbt antalet angripare. För ögat finns det fem till sex tusen av dem, och det finns högst tusen ryssar som sitter i skyttegravarna och täcker denna del av fronten. Och vapnen.... Armén i Fjärran Östern är utrustad enligt restprincipen, och endast officerare har kulsprutepistoler . Tja, hon är major, men utan befattning, reducerad till nivån av en menig.

Kapten Sinitsin (fortfarande en mycket ung kille) frågade Witcher :

- Strids du med tyskarna?

Flickan svarade:

- Nej! Jag kysste dem!

Kaptenen, som plötsligt blev blek, anmärkte:

- Kommer du ihåg ditt första lik?

Witcher, leende, skakade på huvudet:

"Jag är en pilot, och vem jag än sköt ner, jag dödade honom, jag har ingen aning om lik!" Förresten, under hela det stora fosterländska kriget sköts aldrig mitt plan ner!

Kaptenen visslade något obekvämt:

- Du är bara ett ess ! Och hur många nedsmutsade tyskar har du!

Witcher log ännu bredare:

- Efter den tjugofemte belönade de hjältesjärnan! Och bara tjugoåtta.

Sinitsin utbrast:

- Äh-öh ! Du är helt enkelt en mästare på ditt hantverk!

Flickan svarade blygsamt:

- Det finns ingen anledning att göra en hjälte av någon som helt enkelt ärligt fullgör sin plikt. Nu kommer infanteriet närmare, och vi kommer att möta dem.

Kaptenen drog i bulten på en tung maskinpistol som vägde drygt tio kilo. Jag rörde vid hunden, lanseringen är mycket tight, rumpan har rekyl. Det är inte en mycket bekväm maskin, men den träffar ... Det är sant, enligt rykten har tyskarna redan en kraftfullare maskingevär, men vem vet, om sovjetiska designers kommer att hitta på något bättre. Sinitsin kunde inte låta bli att fråga:

- Varför blev du en så stor pilot förflyttad till infanteriet?

Vedmakova svarade halvt på skämt och klickade också på slutaren på sin kulsprutepistol :

-Och jag ville bara veta hur det var att sitta under eld! Det skulle vara coolt.

- Och du måste ha tappat dina stövlar om du hade så bråttom att komma till frontlinjen!

Vedmakova, i själva verket försökte få blåsorna att försvinna snabbare, gick omkring som en barfotaflicka. Även om de flesta kvinnor och barn under kriget visade upp sina bara klackar på sommaren, var detta inte accepterat bland officerare, särskilt på offentliga platser. Men Witcher gillade till och med att peka ut henne så. Hon svarade Sinitsin enkelt:

- För att spara pengar är i stort sett hela den kapitalistiska världen emot oss. När allt kommer omkring slits stövlar ut, och det här är många människors verk!

Kaptenen instämde med en lekfull blinkning:

-Du har väldigt vackra ben! Kan jag klappa dem?

Witcher skakade med fingret:

- Inte nu! Sedan, om du överlever, kommer jag att värma dig på natten.

Sinitsin vidgade ögonen:

- Wow, du är snabb! Kvinnor brukar ta lång tid att bryta ihop.

Vedmakova ville svara, men en explosion hördes, en japansk stridsvagn som gick framför träffade en mina. Flickan sjöng:

- Hitler körde bil, jäveln sprängdes av en mina! Den splittrades i fragment - men den var till liten nytta!

En annan japansk stridsvagn exploderade, stannade, vände på mynningen och öppnade eld mot de sovjetiska skyttegravarna. Den tredje rusade efter honom. Japanerna tänkte dock inte ens på att sluta. De smalögda knäppte, deras maskingevär, placerade på halvcirkelformade, rörliga torn, började fungera.

Kaptenen mumlade:

- Det här är bra ! Det är som att de går i en parad! Det här är en armé!

Vedmakova plockade upp ett gevär, lyckligtvis tillät avståndet till infanteriet, och sköt mot den japanska officeren. Smalögd föll omkull och kastade bort sitt gevär med sådan kraft att det fumlade med sin bajonetten i vårgräset. De andra japanerna fortsatte att springa, bara lutade sina kroppar något, uppenbarligen i hopp om att undvika nederlag, eller snarare minska dess sannolikhet. Vedmakova kom ihåg att det är så här soldater i Kwantung -armén tränas de som inte böjer sig ner i tid, slås i huvudet med en bambupinne. Det verkar som att tsar-fader Herodes fick en ordentlig skakning. Detta är dock han om Nicholas II. Nu kämpar de mot Japan igen, och inte på en, utan på flera fronter. Detta har dock också sina fördelar. Flickan sjöng:

Han kommer, Verma kht har kastats i stoft ,

Napoleon är besegrad, oövervinnerlig!

Fienden kommer inte att kunna trampa på den sovjetiska flaggan,

När folket och partiet är enade !

Den ena efter den andra stannade de förstörda japanska stridsvagnarna, men infanteriet med bajonetter började springa ännu snabbare. De sovjetiska truppernas positioner var fulla av blixtar, gevär klappade, ibland varvat med maskingeväreld. Witcher öppnade också eld. Japanerna, som laddade om i farten, sköt från gevär. De ropade högst i lungorna:

- Banzai! Rus ge upp!

Kulorna genomborrade deras kadaver som en ramrod i skyltdockor. Bendamm blandat med blod föll. Men de flesta av kulorna, som händer i strid, missade. Japanerna korsade minfältet, de små soldaterna var för lätta för att springa för att detonera gåvorna förberedda till stridsvagnarna.

Witcherova kände den grymma rekylen från maskingeväret på hennes axel, medan kämparna i Land of the Rising Sun verkade som riktiga monster. Deras hysteriska skrik blev starkare och närmare, deras gula äckliga ansikten glittrade av svett. Witcher försöker döda så många fiendesoldater som möjligt på en gång. Tjejen är het som alltid och skjuter som ett bo. Ett klipp tog slut, satte in ett annat. Magasinet är för stort, runt och inte lätt att kila in i kammaren. Och återigen elden, japanerna flyger upp och ner.

Vedmakova sköt den andra omgången ammunition och lämnade henne utan ammunition. Och de smalögda attackerar redan med granater. De svarar med kast, nu är det mycket mer skrik och stön, de sovjetiska soldaterna faller också. Fragmentet klippte av ett litet hårstrå på Witchers huvud . Flickans nerver tål det inte, och hon hoppar upp och skriker högst i lungorna:

- För fosterland för Stalin!

Efter henne skriker resten av kämparna, hoppar ur skyddet och skakar sina bajonetter. Sovjetiska soldater springer för att möta japanerna och deltar i bajonettstrider.

Witchers snabba slag skär i magen på den närmaste "samurajen". Han skriker, försöker svara och ramlar omkull som en slaktad galt. Flickan utbrister med nöje:

- Rysk fotboll: Ryssland - Japan, två-noll !

Och faktiskt, en annan japan föll med halsen avskuren av en bajonett . Tja, krigarpiloten sparkade den tredje i ljumsken. Den smalögda mannen sträckte ut sig, och flickan, som rörde sig av tröghet, kastade spetsen i motståndarens öga!

-Få det japanska! Varför stå vid bommarna!

Bajonettens vedergällningsslag slet sönder majorens tunika, blod kom ut, men detta störde inte bara flickan, utan gav henne också ytterligare raseri.

- Hirohitos död! - Flickan skällde, hennes smalben kraschade in i den smalögda tinningen, och flickan rörde sig med sådan hastighet, som om hon vore propellrarna till en ny fighter.

Japanerna drog sig tillbaka och backade till och med, och den inspirerade flickan gick till attack, hennes maskingevär snurrade som en klubba i händerna på en jätte. Sedan kom ett hårt slag i bakhuvudet med rumpan på en övernitisk officer. Anna andades ut:

- Här är shahen-khash för dig !

Men överlag hade ryssarna det svårt. De smalögda har en femfaldig fördel på sin sida, och japanerna har en bra nivå av fysisk kondition, dessutom är de långt ifrån att bekämpas av de bästa soldaterna i USSR. Naturligtvis, under ett så svårt krig, skickades beväringar av den tredje kategorin, med sämre egenskaper, eller soldater som skadades allvarligt i striden med nazisterna till Fjärran Östern. Soldaterna föll, ibland drevs ett dussin bajonetter in i en ryss, de blödde bokstavligen kollektivt, men de slogs som hjältar, och ingen bad om nåd.

Sinitsin högg en japansk officer med en bajonett, men träffades också i sidan med spetsen. Den unge mannen slog ner den attackerande japanen med ett slag mot bröstet med kolven på sin pistol, men blodet rann alltför rikligt från sidan. Och fyra samurajer rusade mot killen på en gång.

Den modiga Vedmakova rusade till undsättning, högg en officer med en bajonett upp till skulderbladet och slog en annan jap under knäet med en spark.

- Håll ut Petrokha! - Hon skrek.

Han, som omedelbart hade reflekterat två bajonetter riktade mot bröstet, svarade:

- Jag är inte Peter, utan Arkady!

Flickan, som hade dödat en annan japan , morrade:

- I krig är varje namn som ett klick från en spänd pistol;

Arkady drog sig lite tillbaka och den skoningslösa bajonetten slet sönder hans kind. Den unge mannen gnällde av outhärdlig smärta:

- Guds moder!

Witcher invände:

- Jag kanske är en mamma, men inte Guds! I allmänhet finns det ingen Gud, och det har det aldrig funnits!

Arkady drog sig tillbaka med ryggen till Anna och mumlade otydligt:

- Och vad, efter döden, väntar glömskan på oss ?

Flickan skakade negativt på huvudet:

- Nej! Kommunistisk vetenskap kommer att återuppväcka de döda. Och de som dog i strider för sitt hemland kommer att vara de första som kommer tillbaka till ett nytt liv.

Sinitsin skakade på huvudet:

- Gud förbjude!

Witcher, efter att ha dödat en annan japan, skrek:

- Det finns ingen Gud! Om det finns en så måste vi erkänna att den förmodade skaparen av universum är en sadist! Och han gillar att tortera skapelsen!

I det ögonblicket skars Arkady upp i låret med en bajonett, och för att inte falla lutade han sig mot den rödhåriga krigaren:

- Vad jag lider! Helt enkelt ofattbart!

Den uppgående solens soldaters fem till sex gånger överlägsenhet tog ut sin rätt. Femtio samurajer rusade mot dem och viftade med sina bajonetter som en armé av piggsvin. Arkady fick ett par slag i magen med en bajonett, och sedan slogs hans öga ut. När den unge mannen föll injicerade de honom tjugo gånger, vilket gjorde honom tyst för alltid. Jag undrar vad hans själ kände när den flög iväg: överraskning eller rädsla, eller kanske otrolig lättnad, efter att ha lämnat kroppens fängelse.

The Witcher var som under en förtrollning. Naturligtvis föll hennes tunika i strimlor, skuren av bajonetter. Krigaren visade sig vara helt naken, täckt med många repor, men samurajen kunde inte åsamka henne en enda allvarlig skada! Hon slogs, och hennes nakna bröst med röda bröstvårtor skakade som bojar i havet. Och bara vrister bara blixtrade förbi. Flickan var verkligen förkroppsligandet av djurisk och erotisk kraft. Hennes bara sulor blev röda av blod, vilket skapade en association med den stora gudinnan av förstörelse och ondska a- Kali! Nästan alla sovjetiska soldater hade redan blivit knivhuggna till döds, striden var över, och bara i sin gnistrande skönhet Afrodite slog den då och då den oförskämda smalögda.

Den japanske generalen Nugi såg på detta mirakel med förvåning. Sedan flöt en tanke genom hans huvud. En order följde, gett med den tunna rösten av en undermatad mygga :

- Kasta ett nät över henne, ta henne levande!

De sparsamma japanerna hade också nätverk. Tänk om vi behöver ta en av ryssarna levande? Och nätverket är idealiskt för detta. Genast kastade ett dussin fångare bojor på flickan

Witcher kämpade tillbaka så gott hon kunde, hon försökte sitt bästa för att befria sig själv. Men det var förgäves, den samvetsgranna japanen gjorde nätet med förväntningen att det skulle stödja en elefant. Flickan, ordentligt insvept, drogs i famnen. Tydligen uppnåddes taktisk framgång , särskilt eftersom denna riktning inte täcktes av vare sig artilleri eller maskingevär.

Flickan mindes det renrakade ansiktet på sin älskade Arkady och hennes slagord:

- I krig är varje namn som ett klick från en spänd pistol;

En alarmerande och vidrig tanke uppstod, om hon hade jinxat honom! När allt kommer omkring händer detta ofta: du blev bara kär i en person, och han dog!

Japanerna ockuperade tydligen dåligt täckta skyttegravar på denna plats och fortsatte att kringgå de sovjetiska truppernas positioner runt Khabarovsk. Och hennes Vedmakova tas till fånga, men även om hon inte är det, har hon redan tagits, lastad i en fläckig pansarbil för att föras bakåt. Maskinen är antediluviansk , förmodligen från första världskriget, så omärkligt att han malde bakom infanteriet. Hastigheten är cirka 12 kilometer i timmen. Brr! Världens första stridsvagn, Prokhorovs terrängfordon, vägde inte mindre, men hade en hastighet på 40 kilometer i timmen på motorvägen och 25 på motorvägen. Jo, å ena sidan attackerar Sovjetunionen hela Europa, och å andra sidan en betydande del av Asien. Flickan vände sig på sidan, tydligen fanns det ett hot om att lägga sig på rygg. Hur mörkt det är i den här delen av pansarvagnen, tydligen rymmer den landningssektionen, eller transporten av soldater. Det vore såklart skönt att fly, först genom att bli av med spöna och starka rep. Och hur gör man det? Flickan har naturligtvis färdigheter, även om hon måste mixtra, samtidigt dra av handbojorna och såga igenom kedjan som hon var bunden till vid benet. Men även här kan rep passa bra. Arbetet är tråkigt, men om de tar henne till Manchuriets territorium kommer hon att ha tid. Flickan tog bort repen från den våta huden, sågade kedjan och tänkte samtidigt. Hmm , det är inte en skämtkoalition som har bildats mot Sovjetryssland: Dessutom är det allvarligaste monstret Tyskland. Ett land med avancerad teknik, starka trupper. Hon hörde till exempel om det nya jaktplanet ME-309. Det verkar som om dessa redan flyger. Hon har inga exakta uppgifter om vapen , men enligt rykten har detta flygplan så många som sju skjutpunkter. Detta är ett mycket allvarligt vapen, med tanke på det YAK =9 det finns bara två av dem, och det finns inget fordon på sovjetiska jaktplan som hade mer än tre poäng. Försök att besegra sådana monster! Jo, Focke-Wulf är en mycket seriös maskin, överlägsen i beväpning jämfört med sovjetiska flygplan, och till och med kapabel att bära nästan två ton bomber. Redan i slutet av 1942 var han beväpnad med två 20 mm kanoner och 4 13 mm maskingevär. Men det verkar som att en ny typ av jaktplan och bombplan med två 30 mm och fyra 20 mm kanoner redan har dykt upp. Det var redan ett monster, ett monster för alla monster! Och enligt ryktena har ett stridsflygplan med åtta 30 mm kanoner redan satts i produktion! Prova denna ghoul och besegra honom! Hur vill sovjetiska designers bemöta detta? Vitchakova hörde att arbetet pågick på Yak-3. En kurator från Berias avdelning berättade för henne om detta. Det verkar som att flygplanets främsta höjdpunkt kommer att vara strukturens lättare vikt, utan ytterligare motorer och vapen. Manövrerbarheten är förstås bra, men jag skulle vilja ha en utökad beväpning! När allt kommer omkring, i boxning, är naturligtvis en lätt idrottare i vikten av en fjäder mer manövrerbar än en tungviktare , men han kommer fortfarande nästan säkert att förlora mot honom. Det är inte för inte som det finns viktkategorier, och bland professionella boxare är slagkraften mest uppskattad. Det är nödvändigt att stärka beväpningen av sovjetiska flygplan, och först då kommer Wehrmacht att slås på lika villkor. Från och med andra halvan av 1942 började Luftwaffes överlägsenhet i luften avdunsta, även i mars 1943 hade Sovjetunionen en fördel, men... De allierades förräderi förändrade maktbalansen. Wow, Hitler dödades den 13 mars, och nu är det bara slutet av april, och hur allvarligt har maktbalansen förändrats. Så snabbt från en strategiskt fördelaktig position till en strategiskt nästan förlorande . Nästan för att det fortfarande finns hopp om att Tyskland kommer att besegras innan det uppnår strategisk och teknisk överlägsenhet över Sovjetunionen. I synnerhet kan de allierade förse nazisterna med stora mängder flygplan, men tyska piloter kommer att behöva tid för att lära sig att flyga dem . Ändå är det skillnad på teknik och instrumentpaneler. Tankar kräver också utbildade besättningar, och dessutom är Chevrons prestanda under den ryska vintern inte speciellt bra. Automatgevär M-18... Inte en dålig sak, men eldhastigheten är sämre än de bästa sovjetiska modellerna, även om den är överlägsen i noggrannhet! Kort sagt, problemet är problemet! Det finns dock också de berömda Churchills med kraftfull rustning och bra körprestanda. Naturligtvis ser det ut som att vi måste bekämpa dem också. Och ju längre kriget varar , desto mer utrustning kommer nazisterna att få. Det betyder att slutsatsen är enkel: vi måste tillfoga Tyskland ett förkrossande nederlag under sommaren. När det gäller Japan är det bäst att begränsa sig till aktivt försvar och starta motattacker med kvalitativ överlägsenhet i stridsvagnar. Men återigen, spara energi så mycket som möjligt. Utan att dras in i utdragna strider och bygga försvar på tidigare förberedda linjer. Det finns fortfarande en chans att använda den kinesiska röda armén, men Chiang Kai-sheks regim attackerade den med all sin kraft. Så för nu kan du lita på din egen styrka. När ska man attackera? Den bästa tiden är i slutet av maj, då vägarna är helt torra och förstärkning anländer till trupperna. Vedmakova själv skulle ha gett sitt första slag i Oryol-riktningen, och sedan i Kharkov-regionen, för att driva ut tyskarna från den industriella Donbass, och sedan med en påtvingad marsch över Ukraina, omedelbart korsa Dnepr, och vidare till Rumänien . Men du kan vända norrut, befria Vitryssland och gå bakom den centrala gruppens baksida. Idén som helhet är bra, men det finns också brister, offensiven i Oryol-riktningen är den mest uppenbara, och där kommer fascisterna att vänta på den. Befästningarna kommer att behöva hackas.

Här kommer naturligtvis både vapen och Katyushor väl till pass. Det senare systemet ger en stark, särskilt moralisk effekt. I vilket fall som helst behöver du många vapen och Katyusha-raketer för att bombardera fiendens försvar med granater. I allmänhet visade erfarenheterna från första världskriget att det är lättare att försvara än att anfalla, och om inte Kaisers Tyskland hade uttömt sina styrkor med våroffensiven 1918, hade kriget kunnat pågå i flera år till. Men andra världskriget visade att offensiva taktiker överlägsna de defensiva. Till exempel det snabba nederlaget för Polen och, särskilt, det fantastiska nederlaget för den mäktiga västerländska koalitionen av allierade. Nazisterna besegrade överlägsna styrkor på en och en halv månad, helt enkelt förbi den ointagliga Maginotlinjen. Strid i Afrika, där Italiens överlägsna styrkor till en början besegrades av ett avgörande slag från britterna. Och sedan besegrade Rommel de mycket starkare brittiska trupperna under en snabb offensiv. Men naturligtvis är det mest slående exemplet Sovjetunionen 1941, den stora katastrofen för en mäktig armé. Och hämndaktioner som slår ut tyska enheter. Så det viktigaste är att slå dig själv, utan att vänta på trycket från nya tyska stridsvagnar. Ett utdraget utmattningskrig blir nästan hopplöst, såvida inte sovjetiska vetenskapsmän skapar ett mirakelvapen! Det senare är i princip möjligt, till exempel hörde hon att det var teoretiskt möjligt att skapa en bomb som kan förstöra en stad. Dessutom kommer en sådan bomb att väga tre till fyra ton. Ser ut som en saga, men... Vi föddes för att förverkliga en saga.

Ett ännu mer attraktivt sätt är laservapnet som beskrivs i ingenjören Garins Hyperboloid. En sådan sak är ganska kapabel att förstöra en hel armé av stridsvagnar, flygplan och fartyg. Naturligtvis, skapa ett sådant vapen, och inte bara det tredje riket, utan också förrädare Pindos, hela den kapitalistiska världen kommer att ta slut. Och kommunismens ljusa fana kommer att lysa över planeten. Men av någon anledning har sådana vapen inte skapats. Speglar är inte det bästa sättet att samla förbränningsenergi i en enda ström. Och det tar mycket mer energi att kapa fartyg. Även om det är koncentrerat till en mikronfinhet är det fullt möjligt att skära både flygplan och slagskepp. Ett mirakelvapen som hjälper till att rädda Sovjetunionen. Och här är lasereffekten, i en annan form. Äntligen har kedjan gett vika och den är nästan fri, och repbitar ligger runt.

Witcherova uttryckte:

- Tålamod och arbete, om du är med dig är du inget lik!

Flickan reste sig upp och knackade med sin bara fot på täcket. Ingen reaktion. Hon knackade hårdare. Som svar var det svordomar på japanska, men ingen reaktion. Sedan började Witcher sjunga i frustration. Och hon sjöng på topp, som en primadonna på en jubileumsfest:

Wehrmacht-horderna går vilda

Dåret av vapen och sammandrabbningen av svärd!

Röken stiger i upp till en månad,

Förvrängning av strålar från himlen!

I århundraden har fäderneslandet varit känt,

Jag ska ge mitt kött för Ryssland!

Jag älskar dig, vackra Rus,

Alla kungars Herre är med oss!

Åh, ni lockiga lundar på landet,

Ljudet av gyllene aspar prasslar!

Ortodoxa falkbröder,

Gud inspirerade armén till hjältedåd!

På kalla eller varma dagar,

Kanske kommer molnet att få in lite mörker!

Vi är fascistiska svin, som kvastar,

För att skaka styggelsen från ditt ansikte!

Vårt partis sak är rättvis,

Kämpa för det sovjetiska folket!

Vi sjunger en modig sång,

Tanken svävade uppåt som en örn!

Stalin är vis, en härskares ideal,

Vi leds in i en formidabel dödlig kamp!

Fosterlandets banner, vinnarens stampa,

Jag är redo att argumentera med Pallas-ödet!

Lenins sak kommer att vara evig,

Vi kommer att bygga helig kommunism!

Tro, mänsklig undervisning,

Fascismen kommer att krossas i mörkrets avgrund!

Hela planeten är som en fri fågel,

Låt oss flyga till de avlägsna stjärnorna, till världarna!

Något ljust och ädelt

Vi, som skulptörer, kommer att skapa!

Och Ryssland under den röda fanan,

Det är som att himmelska Eden kommer att blomma!

Lenins sak, Stalins vilja,

Led oss framåt mot prestationer!

Tja, okej, man vet aldrig vad som händer i Hypernets Ultramatrix .

Tyska stridsvagnar attackerar nu de unga pionjärerna. Och de första som gick var de mäktiga och välskyddade Lev-stridsvagnarna. De är nästan ogenomträngliga, inte bara i fronten, utan även på sidan kan bara väldigt få vapen ta dem. Pannan på skrovet på Lev-tanken är 150 millimeter tjock, i en vinkel på fyrtiofem grader. Det vill säga, inte en enda sovjetisk kanon kommer att tränga igenom. Och pannan på tornet är 240 millimeter, och även i sluttningar. Och det här är anti-pulsar - de tar inte heller sovjetiska vapen.

Om du inte slår den med en väldigt stor kaliber, men du måste fortfarande kunna slå den med den. Men detta är inte lätt att göra mot ett rörligt mål.

Därefter kom de tyska tigrarna. Det var en Tiger-1-modell med ett nästan fyrkantigt torn och skrov. Men sidornas pansar är ganska tjock - 82 millimeter, och det kan bara penetreras från en 76 mm kanon på kort avstånd, och även då, inte säkert.

Den senare Tiger-2 med lutande pansarplattor har ännu inte satts i produktion. Pantern, även om den är den snabbaste av de tyska stridsvagnarna, släpar efter, eftersom den är svagt bepansrad på sidorna. Nästa är andra ännu lättare och äldre tankar.

Det finns till och med en T-3, med en kort högexplosiv kanon, en stridsvagn som är på väg att avvecklas. Men 1941 var den mest utbredd. Och T-4 med en moderniserad pistol, till och med överlägsen i pansarbrytande kraft än T-34-76. Ett sådant menageri dök upp här. Och ett par Ferdinands. I det här fallet är den självgående pistolen inte masstillverkad istället, den mer praktiska, lättare och mer effektiva Jagdpanther självgående pistolen utvecklades . Kort sagt, imponerande kraft.

Valerka visslade:

- Wow! Hur ska man hantera detta?

Leshka ryckte på axlarna och svarade:

- Vi behöver sprängare! Och ännu bättre är hyperblasters !

Slavka fnissade och kvittrade:

- Med en hyperblaster kan vilken dåre som helst förstöra 1900-talets teknologi och spraya den i kvarkar. Så försök det klokt!

Marinka nickade med ett leende:

- Vi har så effektiva vapen som explosiva paket av kol. Det är dessa som ska användas!

Valerka fnissade och sjöng:

Svart som ett kol

Det var en blåklintblomma...

Liljorna i dalen kommer att blomma,

I gryningen till fem!

Levka skakade på huvudet:

- Kan du slå ett monster som "Lion" med ett explosivt paket? Hans rustning är mycket tjock.

Slava nickade och noterade:

- Lev, det är en misshandel!

Pionjärpojken klickade på sina bara tår och tittade på sina händer. Men hyperblastern, eller något vapen från framtiden, dök inte upp.

Marinka skrattade och svarade:

- Vi måste använda det vi har! Här är, som de säger, allt rättvist!

Valerka rynkade pannan, blinkade till sin vän och noterade:

- Det verkar som om jag kom på något!

Levka skällde ivrigt :

- Kalkonen tänkte och hamnade i soppan!

Valerka ignorerade sin unga partners hån och tog upp påsen med explosivt kol med sina bara tår. Och koldamm kan explodera kraftigare än RDX.

Och den unge terminatorn tog och kastade med kraft den mordiska gåvan av förintelse. Och paketet, som flög i en båge, kraschade in i rätt spår av den tyska Lion-stridsvagnen. Han , efter att ha fått skada, tog den och vände åt höger. Och två stålmastodonter, som vägde nittio ton vardera, tog den och krockade. De mäktiga maskinernas rustningar skrynklas ihop.

Och explosioner dundrade, och stridssatsen började detonera.

Och tornen föll av tankarna. Och hur de dundrade.

Marinka utbrast glatt:

- Ultrapulsar!

Levka tillade och flinade:

- Hyperstjärna !

Slava plockade också upp sprängämnet med bara tår och slog in det i fascistbilen.

Och han föll också i larven. Och återigen kolliderade två Lev-stridsvagnar med ett dån, och återigen detonerade stridssatsen och explosioner inträffade. Och granaten, efter att ha avfyrats, river av tornet.

Valerka noterade och stämplade sin nakna, runda häl i gräset:

- Du förstår, du klarar dig utan hyperblasters ! Huvudsaken är inte vapnets destruktiva galenskap, utan intelligensen hos den som använder det!

Marinka kastade också ett explosivt och destruktivt paket kol med sina bara tår. Banan var bruten på ena sidan. Och återigen kolliderade det tredje rikets stridsvagnar.

Och återigen explosioner, förstörelse och detonation.

En pionjärflicka och en terminator i kort kjol noterade:

- En stark dåre kan döda ett svagt geni, men han kan inte riktigt kuva ens en trivial idiot!

Levka kastade också en dödsgåva, rev banan och tvingade bilen att svänga och knuffade stålmonstren i sidled. Och de exploderar av vild detonation.

Krigarpojken sa:

- En bra befälhavare är ett lejon när han åtminstone är en liten räv, med vargens grepp och intelligens, och inte en bagge!

Valerka nickade, kastade återigen den mördande gåvan av förintelse, lindade tanken och tryckte den mot varandra och noterade:

- En soldat kan bli general, men en bagge kan aldrig bli ett lejon, har han sinnet som ett får kan han inte undvika att bli skickad till en grillfest av en räv!

Slavka kastade en granat med sin bara häl och sa:

- Det är dåligt att vara ett får som klipps av rävar, men det är ännu värre att bli en gris som även får släpper in för att grilla!

Därefter började de fyra pionjärerna med sina bara fötter kasta sprängämnen från kol mot tankarna, vilket pressade ihop dem mycket mer energiskt. Så tigrarna och pantrarna skickades till slakt.

Samtidigt började de unga pionjärterminatorerna sjunga , komponerade en hel dikt allt eftersom, och en heroisk sådan:

Vad är meningen med drömmarnas pionjär,

Gå framåt mot kommunism...

Storheten av ungdomliga begär,

Gå på en oändlig vandring!


Vi är barn av det vackra fosterlandet,

Och Lenin lyste upp vägen för oss...

Även om den här världen är farlig,

Inspirerade oss till stordåd!


Vi går till fälten för att arbeta,

Grässtrån kittlar sulorna...

Varför behöver våra pojkar bots?

Buggaren spelar på omslaget!


Hur vackert det är i den sovjetiska världen,

Tusenskönor, näckrosor, diamanter...

Vi går som ett enat lag,

Vi slår borgerligheten i ögat!


Om vi behöver mjölka en ko,

Och klippa gräset med en lie...

Och Stalin och Lenin, två av dem,

Jag kommer att behålla elden i mitt hjärta!


I det sovjetiska fosterlandets namn,

Redo att gå bakom plogen...

Vi är barfota i barnslig ilska,

Låt oss slå vuxna omkring tjugo år gamla!


Här kommer Hitlers makt,

En ond hord invaderar...

Och fascismen attackerar helvetet Kain,

Och en stor snöstorm blåser!


Men vi pionjärer kommer inte att vackla,

Lär känna vårt stora Sovjetunionen...

Låt oss kasta en granat med vår bara fot,

Låt oss visa mod genom exempel!


Vi älskar vårt fosterland,

Var är Stalins kärleksideal...

Och det finns inga vackrare flickor av oss,

Inte konstigt att poeten komponerade!


Låt det vara denna kommunismens flagga,

Att lysa över vårt fosterland...

Vi får inte falla under fascismens ok,

Klarar provet med A!


Pionjärer slogs nära Moskva,

Där den onde Hitler klättrar med horden...

Men vi är stolta kamrater,

Låt pojken och flickan vara barfota!


Tja, vi är gigantiska fighters,

Så du måste veta hur man kämpar...

förenad med fosterlandet ,

Vet att den ryska björnen är rasande!


I snön, killar, tjejer,

Som fåglar som springer barfota...

De skjuter från ett maskingevär,

Och de fångar dig med ett lasso, med våld!


Pojken böjde sig över kartan,

Och slipsen brinner som en låga...

Han är en klok strateg - till och med för mycket,

Och själens kraft är monolitisk!


Här tog flickan en granat,

Smygande som en katt genom snön...

Fascisten får sin kompensation

Och kulan träffar fienden på flykt!


Tja , vi är coola barn,

Vi klottrar som hagel över våra fiender...

Frosten är mycket stark - barfota ,

Av trots, vet att vi är i kylan!


Tja, vad är ett granatäpple för en pojke?

Han kastar dem för att köra om...

Och Führern måste betala tillbaka,

Krama inte ut ett stön från monstret!


Här är en tjej som skjuter en bazooka,

Hon slog ut kilklacken...

Hennes mycket skickliga händer

Kämpar som Satan!


Ja, Hitler kommer att få problem ,

Jag stötte på en stark knytnäve...

Trots allt, med vårt stålteam,

Han kommer definitivt att få det i en nickel!


Vi pionjärer är bara till det yttre barn,

Faktum är att en vild demon kokar inom mig...

Och Führern kommer att svara för våld,

Vi har ett vasst svärd och en sköld!


Men fienden kommer att ge ett svar,

Han fryser i snön även i stövlar...

Och vi är barfota både på vintern och på sommaren,

Och vi ser Hitlers armé i kistor!


De visade sådan styrka i strid,

Att till och med Satan själv skakar...

Killarna kommer till och med att slita en krokodil i strid,

Vårt land är så mäktigt!


Vet att ingen kan förgöra oss,

Akta dig för pojken, den rovdjur...

ansiktet så hårt nära Moskva ,

Och sedan väntar Stalingrad!


Här sköt pionjärerna en slangbella,

De sköt ner denna formidabla tiger exakt...

Och mina klackar blinkade i kylan,

Ingen tid för lediga spel!


Dessa är barnen, dessa är krigare från vaggan,

Kan visa hög klass...

Och flickans lilla röst ringer,

Varför skulle ens en tjuv vara rädd?


Flickor har stjärnor i sina hjärtan,

De vet att det rättvisa könet...

Det är inte för sent att slåss,

Må den förrädiska fienden krossas!


Nazisterna har till och med orcher,

Bland de allierade, tro mig...

Men pionjärernas röst är tydlig,

Kommer att öppna dörren till de härliga tomtarna!


Och våra riddare, du vet, kommer inte att vika,

De kommer att visa den största klass...

Här vajade de av vinden, jag ser tallar,

Kråkan sköts rakt i ögat!


Vi kämpade tappert vid Stalingrad,

Ja, Lenins pionjärer är söner...

De barfota barnen går tyst,

Från Vita Ryssland hela vägen till Kolyma!


Och Stalin, en ledare med stort utseende,

Han är också en rasande bödel för tyskarna...

Låt denna vidriga huggorm förgås,

Ett barns bittra gråt kommer inte att väcka oss!


Den formidabla bågen på Kursk böjde sig,

"Panther" tank är lika smidig som en räv...

Men med oss, pionjärerna, kommer det att finnas ungdomar,

Tjejerna är helt underbara!


Så låt oss inte ge upp, pionjärer, till tigrarna,

Den mäktige Ferdinand rusar in i striden...

Pojken komponerar, vi ser lyran,

Och maskinen laddar skickligt!


Tja, killen kastade djärvt en granat,

Och han slog larven ursinnigt...

Här är en tjej som kammar sina flätor,

Vi är inte rädda för bomber och napalm!


Striden rasar nu på Dnepr,

Och mycket blod utgjuts - striden är hård...

Jag kommer att be fosterlandet om förlåtelse,

Tänk om jag inte är frisk i strid!


För en pionjär finns det inget ord för svaghet,

Han är en så fantastisk fighter, en krigare...

kommer inte att övervinna de unga , du vet,

Tjejerna kommer alltid se fräscha ut!


Tja, flickornas huvuden hängde,

Ja, pojken föll och tog en kula...

Men vet att själen är odödlig - den kommer inte att förgås,

Stalin själv tilldelade ordern postumt!


Vi tror att vetenskapen är allsmäktig,

Alla döda kommer att uppstå för belöningar...

Och döden för pionjärer, du vet, är maktlös,

Låt oss ta med oss ett maskingevär till paradisets värld!


Må universum vara i kommunismen,

Vilket är den ljusa och heliga vägen...

De skonade inte sina liv för segern,

Och vi kommer inte att vända oss bort från den sovjetiska vägen!


I Berlin marscherar pionjärerna,

Leenden, dånet från orkestern och blommor...

Och barnen ritar en röd flagga med solen,

Stor, mest strålande dröm!

. KAPITEL nr 9.

Under tiden , på andra ställen i den virtuella verkligheten i Hypernets Ultramatrix , ägde andra, mycket intressanta och spännande händelser rum. Även om de på samma gång är både mardrömslika och helt enkelt helvetiska.

Den 30 januari 1946 firade hela Tredje riket högtidligt att nazisterna kom till makten. På tretton år är nazisternas prestationer helt enkelt fantastiska! Landet, som befinner sig i en svår kris, har tagit kontroll över större delen av världens territorium. De senaste typerna av vapen har skapats, ekonomin har utvecklats, Tredje riket har blivit ett verkligt globalt imperium, vars ägodelar täcker hela världen!

Führern själv, som inte gillade vintern, firade sin årsdag på Cypern. Hans permanenta bostad låg där och förvandlades gradvis till den nya huvudstaden i det tredje riket.

Först visades Hitler en ny teknik. Stridsskivplan som kan röra sig i vilken riktning som helst och flyga till en höjd av femtio kilometer. A-15 missiler, som kunde flyga från en kontinent till en annan och kontrolleras av radio. Dessutom att bära en laddning av sprängämnen eller gas som väger upp till tolv ton till målet. Dessa är de senaste vapensystemen. Flera satelliter har också redan sänts upp i låg omloppsbana om jorden.

En av utvecklingen var demonstrationen av underjordiska tankar som kan nå hastigheter i marken på upp till sjutton kilometer i timmen och med en kraftreserv på upp till femhundra kilometer.

De demonstrerade också E-500, en supertank som vägde cirka åttahundra ton. Beväpning: två bombkastare, tre 88-mm kanoner med en pipa längd på 100 EL och ett dussin multi-purpose luftvärnskanoner. Detta fordon är dock för tungt för transport på järnväg och är mer lämpligt som souvenir än för faktisk stridsanvändning. Kanske om du levererar den med pråm till Leningrad.

De visade också Hitler det förbättrade automatgeväret MP-54, som kan skjuta från runt ett hörn och dubbla kulorna när de avfyras. Dessutom testades en patron med en urankärna och ett gevär som kan riktas mot fem kilometer, som penetrerar upp till femtio millimeter pansar. Här användes en fjäderkula. De senaste landvinningarna av Hitlers teknologi. Med vänliga hälsningar...

Men det mest intressanta exemplet var utseendet på den första pyramidformade tanken i metall. Detta var av särskilt intresse för Hitler. Formen på tanken är tillplattad, något långsträckt pyramid. En sådan maskin har faktiskt inga svaga sektorer. Och det finns ingen bricka - små rullar täcker hela maskinens nedre yta. När de avfyras från vilken vinkel som helst, rikoschetterar granaten. Fritz utförde tester och sköt från en 105 mm kanon. Riktigt imponerande. Cementerad rustning reflekterar tyska pistolgranater, förutom fjäderskal. Den första pyramidformade tanken är ännu inte helt perfekt, och väger sjuttio ton, med frontalpansar på 250 mm och bakpansar på 200 mm. Det kommer naturligtvis att fortsätta att förbättras och förbättras.

Men en start har gjorts. Och den nya bilen har redan fått namnet AG - för att hedra Hitler. Führern var i alla fall nöjd. Tankens sidor och, viktigast av allt, dess topp är tillförlitligt skyddade, inklusive från det formidabla sovjetiska attackflygplanet med små, kumulativa bomber. Och från effekterna av amerikanska bilar, som dock inte längre är relevant, eftersom Amerika har kapitulerat.

Den pyramidformade tanken fick namnet AG-70, baserat på fordonets vikt. Pistolen är samma 105 mm, med en något högre eldhastighet på tolv skott per minut och en utbytbar pipa. Men detta är inte gränsen. Så pågår utvecklingen av en mer avancerad högtryckspistol, men inte med så lång pipa. Det är dock det höga trycket i pistolslutet som kommer att ge en ännu högre initialhastighet till projektilen . Och det kommer att öka räckvidden, noggrannheten och genomträngande kraften vid skytte.

Men den nya högtryckspistolen är inte klar än. Det är dock inte aktuellt ännu. Sovjetunionen har fortfarande huvudtanken T-34-85, som tyska kanoner penetrerar som en het nål genom en läsplatta. Isov- familjen är inte allmänt känd, förutom den föråldrade IS-2, är IS-3-tanken för dyr och arbetskrävande att tillverka. Men IS-4 har ännu inte tagits i produktion.

Tills vidare behåller tyskarna en ovillkorlig kvalitativ fördel. Och kanske kvantitativt. De har många tankfartyg, de skulle till och med kunna sätta amerikaner vid rodret.

Demonstrationen av ME-362, med en hastighet på ett och ett halvt tusen kilometer i timmen, och andra flygplan är imponerande. Men jetflygplan kan naturligtvis inte jämföras med disketter vare sig i hastighet eller effektivitet. "Flygande tefat" har en mycket högre nivå. De accelererar redan till åtta ljudhastigheter. Och de ramlar alla.

Intressant är också gevär med infraröda sikten, granatkastare, bazookas och en förbättrad modifiering av Faustpatron, som kan slå en hel kilometer, genomborra IS-2 i pannan med en formad laddning. Luftfausts , som kan nå upp till fem kilometer. Den nyaste mark-till-luft-missilen som reagerar på ljud.

Skivformade multi-roll helikoptrar designade av Kurt Tank. Det är också ett praktiskt vapen, speciellt i kampen mot partisaner och många andra saker .

Helikoptern är något mer sårbar för eld från ytan, men den svävar mer effektivt i luften. En av idéerna var användningen av porösa, lättare och rikoschettproducerande rustningar.

Führern visades denna rustning, som kan bli en massiv och lovande utveckling i framtiden.

Designern förklarade:

- Huvudsaken är att öka elasticiteten i metallen, och då blir allt i perfekta omgivningar. Oh my Fuhrer, porös metall är en revolution inom rustning!

Hitler, hur han kacklar :

- Jag är en stor krigare, bättre än Djingis Khan! Och tro mig, vi har för lite mark!

Du kan fortfarande se många olika uppfinningar, inklusive pennor som skjuter explosiva kulor och bomber lika stora som en ärta, men väldigt dödliga . Men det finns tid för affärer och tid för skoj.

Och Hitler ägnade sig glatt åt sin favoritsysselsättning: gladiatorstrid.

Colosseum byggdes för att ha plats för en miljon människor. Där samlades soldater och officerare, både män och kvinnor, som kommit på permission. De såg med nöje det storslagna skådespelet. Skulle det bli bråk? Så det kommer att hända!

Hitler och hans följe tittade på slagfältet. På högra sidan av Führern satt den evige pojken Friedrich och hans hustru Helga. Piloten hade redan blivit gravid och drömde om att få en son.

Det fanns också andra figurer. Speciellt Speer, Reichs minister för krigsmateriel och ammunition. Nu skedde en stor omstrukturering av världsekonomin för att passa den nya ordningen. Det byggdes ganska mycket. Men Fuhrer behövde ockupationen av hela Sovjetunionens territorium. Att bygga en järnvägslinje från Archangelsk till Chukotka, och vidare till Alaska och de centrala delarna av USA.

järnvägslinje Burley - Moskva-Delhi till Peking. Sådana är Führerns storskaliga planer.

Hitlers beslut: - Vi måste orubbligt erövra hela Ryssland, så får vi se!

Under tiden underhålls menageriets medlemmar av spektaklet. En tjej sprang in på arenan endast iklädd trosor och vitt hår. Hon hade ett svärd i händerna. Krigaren böjde sig för Führern och hans följe. Det är väldigt estetiskt när tjejer slåss nästan nakna . Och bara fötter plaskar på gruset med oefterhärmlig grace.

En flicka är blond, härolden tillkännagav hennes namn Astarata . Den andra är rödhårig, med smeknamnet Lightning och med sabel.

Båda tjejerna stod mot varandra. Skönheterna är mycket estetiska, nästan nakna, bara tunna trosor, blondinernas är scharlakansröda och de rödhåriga är vita.

Hitler tittade på dem, suckade tungt och anmärkte:

- De är väldigt vackra. Och för att förstöra sådan skönhet, låt oss bara säga, det är synd!

Borman föreslog med ett leende:

- Vill du att de båda ska förbli vid liv, min Führer?

Hitler nickade instämmande:

- Levande och inte lemlästad. Tja , de kanske repar sig lite! Vi är för estetik!

Borman nickade med en försiktig affärsmans leende:

- Låt oss göra allt rätt, åh störste !

Führern log nöjt och började tugga amerikanskt tuggummi. Tja, det här är intressant. Amerikaner har smaklökar och allt verkar så fräscht och tilltalande. Speciellt tuggummi. Samtidigt hade Fuhrern en blandning av ananas, bananer och apelsiner med choklad i en gyllene tallrik översållad med diamanter.

Hitler gillade inte kött, men älskade choklad med citrusfrukter och glass.

Han älskade också att titta på nakna kvinnors kroppar. I allmänhet spelades många filmer med nakenhet in i det tredje riket . Även tonåringar fick lektioner om Eros i skolor.

Parollen var: - Skaffa fler barn. Officiellt var det tillåtet att ha fyra fruar, medan homosexualitet var förbjudet. Unga människor fick lära sig att flickor borde älska pojkar, och pojkar borde älska flickor, och sex är bra! Och det är inget fel med att ha sex vid sidan av, och om din älskare är bättre än din man, då är det bättre att föda din älskare.

Tjejerna på arenan fängslade mycket graciöst och skickligt. Det var tydligt att tjejerna var vältränade. Rörelserna hos nakna, muskulösa kroppar är mycket snabba och tilltalande för ögat. På storbildsskärmen visas tjejerna närbild och i färg. Publiken är förtjust.

Führern tittar på flickorna genom en kikare. Och viskar:

- Kol under deras bara fötter!

Kol är utspridda under flickornas bara sulor. En av Hitlers favorittortyrer var att steka hälarna på vackra flickor. Att bränna bröstvårtorna är också mycket trevligt.

Führern älskade att tortera kvinnor och vackra pojkar. Kärleken till tortyr märktes tydligt hos markisen de Sade. Hitler gillade dock inte när vackra kvinnor dog, och försökte tortera dem måttligt, inte till döds.

Men hur kan man inte tortera en tjej? En annan av fascisternas främsta underhållning var att tortera pionjärer. Det är verkligen så intressant. Du torterar pojken, men han gör motstånd. En hel tävling: oavsett om du delar upp den eller inte. Annars skulle pionjären dö under tortyr.

Och Führern var irriterad över att tortyren inte var tillräckligt skicklig.

Nu har den rödhåriga tjejen tappat sin sabel. Och den blonda krigaren väste giftigt:

- Be om nåd!

Den rödhåriga talade till publiken:

- Bespara mig, snälla!

Führern skrattade och beordrade:

- Okej, jag ger dig en tumme upp! Men bränn förlorarens häl med ett varmt strykjärn!

En av tjänarna stack en varm spö mot flickans bara sula. Hon skrek ofrivilligt och skrek och ryckte i sin brända barfota. Sedan reste hon sig med svårighet och gick haltande.

Hitler ropade:

- Kauterisera hennes andra häl för symmetri.

Den enorma moren petade en glödhet stav mot flickans bara, något ruggade sula. Hon skrek och föll på knä. Genomsökt...

Führern tittade på detta och slickade köttätande sina läppar.

Sedan slog han med läpparna och sa:

- Krig, visst är det äckligt, men du kan tortera tjejer!

Följet grymtade köttätande.

Führern sa hårt:

- Och nu är det dags att döda! Låt oss gå med liken!

Pojkarna kördes in på arenan. Führern skonade dem vanligtvis inte, men Hitler gillade att titta på halvnakna pojkar. Låt dem dö, fler kvinnor kommer att föda sådana människor!

Det var ett dussin kineser som kämpade mot ett dussin svarta. Pojkarna var beväpnade med både svärd och dolkar, tydligen för att mer blod skulle utgjutas.

Hitler slog till och med med sina läppar och väste:

- Åh hav, hav, hav, hav Orion!

Pojkarna krockade och började hugga och hugga varandra. Pojkarna , omkring tretton eller fjorton år gamla, bokstavligen bråkade och bet.

Führern gillade inte de gula och svarta raserna. Och han gillade att se mord från båda sidor. Även om , naturligtvis, när ryssarna slåss är ljushåriga pojkar mycket mer estetiskt tilltalande . Führern var ett odjur, och å ena sidan kände han inte medlidande, men å andra sidan gillade han ljushåriga barn. Men han föredrog att tortera dem utan att döda dem. Förutom kanske pionjärerna.

Det är till och med synd att det nu inte finns något krig med Ryssland, och partisansattackerna har dött ner.

Stalin gav instruktioner att inte utföra sabotage eller militära operationer bakom fiendens linjer. Partisanerna och underjordiska kämparna var nästan frusna. Partisanerna var antingen lokala nationalister eller för fanatiska kommunister. Till vilka Stalin inte dekreterade, men det finns få av dem. Det fanns också folkhämnare som var emot både fascister och kommunister. Så alla kände inte igen vapenvilan. Och det fanns tillräckligt med människokött.

Kan förberedas för gladiatorstrider.

Führern åt lite glass och tittade på det blodiga skådespelet med ett halvt öga, utan att ens satsa.

När den siste pojken på arenan blev knivhuggen i ryggen delades liken med krokar och släpades.

Hitler skrattade och sa:

- Vi har städat!

Sedan en ny kamp. Gula tjejer slogs mot svarta tjejer. Dessutom drevs krigarna in i ringen helt nakna och med svärd. De började knuffa dem med spjut och svärd.

kacklade av nöje :

- Jag är en dödens man! Mer exakt, en superman!

Flickorna hackade och repade varandra för att underhålla det nazistiska menageriet. En av de gula krigarna fick sitt bröst avskuret och blödde. Andra föll och höjdes genom att hålla facklor i håret eller mot Venus sköte. Vissa människor fick det ännu värre. Grymt folk, grym moral.

Och Führern såg på detta med stor girighet.

När en bödel sätter eld på en kvinnas könshår är det väldigt smärtsamt och sadistiska män upphetsas av detta. Hitler tyckte om att utsätta kvinnor för fruktansvärd tortyr. Och här dog de också i vånda.

Führern sjöng med nöje:

- De tidigare kungarnas kronor är i händerna på deras bödlar, efter beslut av folkmassan! Och släng inte poängen!

Och djuret, som föreställde sig att han var en övermänniska, och till och med Gud, skrattade som en våldsam galning.

Generellt sett är det svårt att tro hur en man under medellängd, som inte ens har en avslutad gymnasieutbildning, lyckades ta sig upp. Bli den största erövraren på planeten jorden. Och vad hände med universum, att Fuhrern, så att säga, till och med flög av kedjan. Och ett extremt lyckligt monster dök upp.

Hitler tog en klunk apelsinjuice och väste:

- Djungelns lag!

Flickorna dog, och så drevs pojkarna att ta deras plats. Och gult och svart och vitt. De tvingades också slåss med varandra, men utan något system: vem vet vad . De säger, kämpa, och inget rimligt kommer att hända dig.

En bokstavligen galen kamp började. Och en massa lik, dödade krigare. Pojkar dör, ramlar, tappar armar och ben.

Liken hinner knappt dras ut från arenan. Och det kommer mer och mer blod.

Führern ryter högst i lungorna:

-Låt floder av blod flöda över jorden! Låt dem stöna av smärta - det brinner överallt!

Ja, och ett sådant monster är den mest inflytelserika och fruktansvärda politikern i världen. Visserligen är han inte den enda statschefen ännu, men han är den coolaste och mest fruktansvärda.

Det är svårt att föreställa sig en sådan blandning av genialitet och galenskap, när en politiker samtidigt är ett monster, en clown och halva världens kejsare!

Hitler såg kvinnorna falla blödande och muttrade under hans andetag:

- Jag är en kannibal! Jag är en kannibal!

Speer anmärkte med ett visst mått av förakt i rösten:

- Tyskland är ett land med den största kulturen och fenomenala tekniska landvinningar, min Führer.

Hitler skrattade och sa:

- Jag gillade pyramidtanken. Det är bara för tungt!

Speer lovade högtidligt:

- Det kommer en bättre, min Führer! Allt kommer att förbättras, inklusive teknik!

Führern skrattade och anmärkte:

- Var började vi? Kommer du ihåg? Vilka stridsvagnar gjorde det möjligt att erövra Europa på en och en halv månad? T-3 och T-4, hjälplösa mot Matildas och franska mastodonter. "Monstret stack nävarna i hans sidor och rätade sig upp som en koloss och gurglade. - Vad lite vi började! Och hur våra tankar har utvecklats nu! Ingen annan historia i världen har någonsin känt till detta! Till att börja med hundra tusen soldater, och härska över större delen av världen!

Speer, denna gång utan hån , sa mjukt:

- Och ingen sedan världens begynnelse har sett en sådan fest!

Hitler tog en gyllene gaffel i handen och genomborrade en bit ananas med den. Jag slukade det för min kära själ. Sedan grävde han ner sig i glaset med svart kaviar med sin gaffel. Inte den bästa idén. Medan han försökte äta, smetade Fuhrer in sig själv i fiskägg. Det är sant att två flickor i bikini stod på vakt och torkade omedelbart huvudfascistens jacka.

Hitler mumlade:

- Kaviar, det här är gudarnas mat!

Betjäntflickorna svarade unisont:

- Du är gudarnas Gud!

Führern slog med läpparna och anmärkte:

- Mellan mig och den allsmäktige Guden är det bara en skillnad!

Flickorna frågade unisont:

- Vilken, åh störste?

Führern reste sig och sa:

- Gud är barmhärtig, men det är jag inte!

Flickorna höll inte med och invände:

- Du är bara en snällhetsbrunn!

Führern morrade som svar:

- Jag är inte en brunn, utan ett hav! Och en rasande tromb med lamm!

Och hur denna lammbit grymtar. Eller kanske en kotlett...

Och blod utgjuts fortfarande på arenan. Istället för flickor slåss och dör pojkar. De bryter sina ben och stänker blod.

Hitler minns hur han själv misshandlades i gymnastiksalen. De förödmjukade mig och tog till och med av mig mina byxor och piskade min rumpa med nässlor. Vad förödmjukande detta är. Führern kom ihåg sina förövare och lovade att hämnas på dem. Och han höll sin ed. Även om det tog många år. Führerns tidigare klasskamrater torterades i SS-källare. Och sedan skickades de till dödsläger för att långsamt dö.

Hitler handlade grymt mot alla sina fiender. Både verkliga och imaginära. Nu är Führern redan nära sitt slutliga mål: världsherravälde.

Ett av de spännande problemen är religionsfrågan. Hitler är benägen att tro att en sådan ny tro skulle kunna vara monoteism i ett ariskt omslag.

Hedniska konstruktioner är inte lämpliga för ett så högt utvecklat imperium som det tredje riket. Vi behöver monoteism, men i vilken form. Till en början var Führern benägen att närma sig islam. Som, det finns ingen Gud utom den Allsmäktige, och Adolf Hitler är hans profet.

Men då fängslades Führern av tanken på att själv bli medlem av treenigheten, som Gud inkarnerad? Precis som Hitler är det som Allsmäktige Gud Sonen. Eller till och med Gud Fadern? Führern hade många idéer. Och så är det möjligt, och så. Eller till och med skapa inte en treenighet, utan en sorts dualism?

Idéer kan naturligtvis vara olika. Den nya religionens yttre form med hakkors istället för kors har godkänts. De nya kyrkornas kupoler kommer att vara runda och förgyllda. Naturligtvis med en ny ikonostas av ledarna för det tredje riket och krigshjältar. Det vill säga alla före detta helgon är avskaffade. Men till exempel ljus och inhägnad av ikoner i en förgylld ram finns kvar. Alla präster klär sig i militäruniform med axelband. Kvinnor tjänar vid templen. Det finns till och med tempelprostitution. Detta är redan närmare hedendomen.

Förutom ljus tänds även facklor. Det är mycket rött i själva kyrkan, och altarna är röda. Ljuskronor i form av hakkors används också. Musiken är också speciell. Det finns även orglar och modernare instrument. Framför allt älskade Hitler hårdrock med dess rytm. När allt slår ut och metal låter.

Så service kan vara annorlunda. Lugn , till ljudet av en orgel, eller öronbedövande.

Führern kom ihåg att Krauts idag också demonstrerade en ny gaskastare. Något ganska kraftfullt, på en bandvagn. Kan bränna ner femtio hektar skog på en gång.

Hitler föreställde sig att nakna, brända flickor sprang iväg, elden brände deras bara sulor. Det är så coolt och sexigt.

I Ryssland mötte tyskarna det kanske mest envisa motståndet. Och Führern älskade att tortera en rysk kvinna.

Hitler visslade och skrek:

- Jo, kämpa mer energiskt. Skjut pojkarna med facklor.

Führern mindes en barndoms tidsfördriv. Liksom dem lekte byns barn krig och tog ett par pojkar till fånga. Tja, de började tortera. Dessutom inte på skoj , utan på riktigt. De lade tidningsark mellan fingrarna och satte eld på dem. Hur den blonde bypojken skrek och desperat försökte bryta repen med vilka han var bunden vid bordet.

Ja, det var tortyr. Det luktade salt , som om de stekte ett lamm på spett. Detta fick till och med Hitler att skratta. Och han piskade pojkens blåsiga fötter med kvisten.

Jo, Führern är ett monster. En riktig inhuman jävel . Och så satte de eld mellan fingrarna på den andra pojken. Snäll pojke

torterade. Således upptäckte Hitler för första gången nöjet med tortyr. För honom blev det en slags andra underhållning. Och ersatte sex

med kvinnor. Führern blev förstås arg. Tydligen , för att bli en superman, måste du bli en boner till slut.

Nej, det avsnittet med tortyr av pojkarna gick inte ostraffat för Führern . De slet ut honom ... Som tur var fick det inga allvarliga konsekvenser, pojkarna fick bara små blåsor. Men tydligen har de lidit av rädsla för resten av livet.

Führern hade möjlighet, om än försiktigt, att tortera fångar under första världskriget. Så han gjorde ingen karriär, men han fick den nödvändiga erfarenheten. Fyra order och bara korpralsgrad, och Adolf Hitler själv blev nästan blind ( tyvärr för många miljoner människor, bara knappt!), så han hade inte särskilt rosa minnen.

Sommaren 1918, när bara fyra mil återstod till Paris, och dessförinnan, uppslukade Ryssland av det bolsjevikiska upproret, och Rumänien hade kapitulerat. Det var i somras man trodde att kriget var på väg att sluta med seger för Tyskland. Och sedan hamnade Hitler under en gasattack. Hur ont det är både fysiskt och psykiskt.

Kanske var det därför som Fuhrern höll fast vid regeln att inte använda kemiska vapen. Krigsförloppet var på det hela taget gynnsamt för Wehrmacht, och tekniken förbättrades hela tiden och det gick att klara sig utan kraftfulla medel.

De enda människor som Führern gjorde ett undantag för var judarna. De förgiftades också med gas. Det är sant att judiska vetenskapsmän nyligen tvingats arbeta i fängelser och andra på byggarbetsplatser och fabriker. Nu har makarna Kraut lanserat storslagna byggprojekt över hela världen.

Hitler, som hoppade upp som en loach i en stekpanna, vrålade:

- Och nu lejonen!

Flera hungriga djur sänktes ner i hangaren. De attackerade pojkarna och började plåga dem. Pojkarna slog desperat tillbaka med svärd och spjut.

Führern väste:

- Låt oss! Stek dem!

Och låt oss hoppa galet. Och pojkar av olika nationaliteter, men nästan nakna, fick kol under sina bara fötter. De spreds med hjälp av speciella munkorgar så att de unga gladiatorerna brändes. Och stönen och dofterna av brinnande kött blev fler och fler.

Hitler hoppade upp och vrålade:

- Bränn, krossa, plåga! Jag är inte farfar Mazai !

Führern är verkligen inte en farfar ännu, men han har många barn som erhållits genom konstgjord insemination , redan flera hundra. De förvaras i ett dussin hemliga läger. Ett helt harem av bärare av Hitlers spermier bildades i livmodern. Och naturligtvis skapar detta problem med att fastställa en enskild arvinge.

Hitler själv anser att en man bör efterträda honom, men det bästa av det bästa kommer att avgöras av en tävling.

Tanken på döden oroar tyrannen. Det verkar sant att Fuhrer fortfarande är frisk och mår bra. Förutom vegetarisk mat simmar Hitler i havet varje dag och tränar i träningsredskap. Führern är rädd för att dö. Dessutom, medan arvingarna inte har vuxit upp, och det finns inga pålitliga efterträdare i sikte. Hermann Göring är uppenbarligen inte lämpad för rollen som Führer: skalan på hans personlighet är inte densamma, även om han inte är en sådan dåre. Men Göring var också beroende av droger, och han kunde inte vara Fuhrer med ett sådant beroende.

Goebbels är energisk, en riktigt stark propagandist, ganska intelligent och fanatiskt lojal mot Führern. Han är dock kortväxt, halt och röker till och med ett paket cigaretter om dagen. Även om han förstås är bättre än Göring. Han kanske borde utses till efterträdare?

Himmler ... Kanske egentligen den andra personen i staten och chefen för den hemliga polisen. Trots sitt intelligenta utseende är han en hänsynslös bödel. Inte sadist, men kallblodig. Han gjorde mycket för utvecklingen av vetenskapen i det tredje riket. En av prestationerna: zombiesoldater. Krigare som inte har någon rädsla, undergivna, som dockor, som inte känner smärta, men är dumma. Führern förstod dock att det var farligt att officiellt förklara Himmler som sin efterträdare. Det var inte för inte som Hitler tog bort sina personliga vakter från SS-systemet, liksom Abwehr.

Himmler skulle kunna vara en diktator med mer berättigande än resten. Men Führern förstod att detta var en ledare utan karisma, som skulle vara fruktad men inte älskad. Fast om propagandan fungerar så kommer en del av den känsliga befolkningen att älska bödeln!

Tja, Bormann i allmänhet är mer en sexa i livet och en intrigör än en härskare. Och en kriminell också. Som sekreterare är han användbar, men som chef för ett världsomspännande imperium?

Speer? Denna medlem av det nazistiska laget är den mest begåvade och kapabla. Hans meriter i produktionen av vapen och leveransen av högkvalitativ utrustning till armén är mycket stora. Speer är fortfarande relativt ung, utbildad och imponerande. Den har både hårdhet och flexibilitet. Men Führern var försiktig med personlig lojalitet. Speer är för smart för att överföra makten till ett av Führerns barn, och kan själv bli diktator.

Mainstein och Rommel? Två av de bästa befälhavarna i det tredje riket. De är naturligtvis smarta på sitt eget sätt , men att göra martinets härskare ? Och är det säkert att överföra makten till professionella militärer? Så här kunde nazistpartiet falla samman.

Det finns bara en slutsats: Führern måste leva väldigt länge tills barnen växer upp, och den enda unika och kapabla väljs bland dem. Då kommer en dynasti att grundas.

Att Führern fött upp så många ättlingar genom konstgjord insemination är dåligt. En allvarlig maktkamp kan bryta ut bland dem. Och detta kan riva sönder ett imperium. Hitler ryckte på axlarna. Han har Stalins son Yakov i lägret. Han tillfångatogs och skickades under bevakning till en lugn plats. Sedan, när det var den första vapenvilan, erbjöd sig Führern att byta ut Stalins son mot flera SS-officerare, men fick avslag.

Sedan återlämnades officerarna ändå, men Yakov förblev i fångenskap. Han blev väl behandlad. Dessutom inledde en av de unga och vackra vakterna en affär och blev gravid. Führern, som hade viss sympati för Stalin personligen, tillät Yakov att gifta sig och bo i ett separat hus, men under skydd av SS.

Så de har Stalins äldste son under vapenhot. Führern tänkte till och med på att utse sin ättling Joseph till guvernör i Ryssland efter dess slutliga erövring. Denna idé verkade logisk .

På arenan började lejonen sakta ner, efter att ha fått många skärsår från pojkarnas svärd och spjut.

Och pojkarna högg och högg dem. För många pojkar släpptes. Bormann, som såg att Führern inte var särskilt nöjd med denna fortsättning av striden, beordrade krokodilerna att sänkas.

De tandiga varelserna gick in i striden och öppnade sina enorma käkar. Och de kastade sig över pojkarna och bokstavligen tuggade upp dem. Sväljer som ett rådjur.

Pojkarna tjutade och vred sig. Deras käkar klämde ihop sina lemmar och bröt benen. Scharlakansröd, färskt blod stänkte. Och kolen brann på pojkarnas bara klackar. Stackars barn, dömda till döden.

Führern drack ett glas chokladcocktail med droppar mänskligt blod och sa:

- Må min regeringstid vara evig!

Maxim Ogarev hade fortfarande sina tredje drömmar när det knackade kraftigt på deras hus. Han vaknade genast och började klä på sig. En grov tysk röst ropade på bruten ryska.

- Res dig, din underlägsna boskap! - Och ett kraftigt slag med maskingevär på dörren.

Mamman skyndade sig att öppna den. Fem SS-män med maskingevär och arga hundar brast in i kojan.

- Pionjären Maxim bor här. - Ytade en lång fascist med axelremmarna av en överlöjtnant.

- Ja, här är han, men han är inte skyldig till någonting. - Mamman började rösta.

- Vi får reda på det senare, men nu, valp, sätt dig i bilen.

Utan att tillåta honom att klä sig ordentligt tog de tag i honom under armarna och släpade in honom i en lastbil täckt med en presenning. Där satt redan flera pojkar och flickor, mestadels pionjärer från deras skola. Barnen var halvnakna och darrade, men pojkarna försökte agera modigt.

- Vi förs med största sannolikhet till ett läger, eller för att donera blod, det är okej. - sa hans klasskamrat Igor.

- Donera blod, förra gången pumpade de så mycket ur mig att jag inte kunde gå upp på en vecka.

- Jag också, men ändå bättre än döden.

"Flera av våra kamrater dog efter det." - Maxim suckade tungt.

Nazisterna gick runt i flera hus och, efter att ha samlat femton pionjärer: tio pojkar och fem flickor, tog de dem till en okänd riktning. Motorcyklister åkte fram och bak, och en kilklack släpade längst i svansen.

- Nej, det ser inte ut som att vi tas för att testa livets saft, det är för mycket eskort och sjukhuset ligger på andra sidan. - började Maxim.

- Partisanerna kunde ha förstört den här huggormen . - svarade Igor. " Jag hörde att förra gången ett tåg med bränsle sprängdes, hur tyskarna gick berserk efter det."

- De brände grannbyn, sköt och hängde över trehundra personer. Värre än djur.

- Det är okej, mina föräldrar lyssnar på radio under jorden. Vårt folk avancerar nära Moskva, snart kommer fascisterna att hamna i trubbel.

- Håller vi oss vid liv åker vi till partisanerna, jag skulle kunna vara scout.

- Och jag kan binda sår. - flickan inflikade. - Vi utbildades i kurser.

sa Maxim med ett andetag.

Jag tror att hela världen kommer att vakna

Det kommer att bli ett slut på fascismen

Solen kommer att skina starkt

Vägen som belyser kommunismen!

- Snart är vi fria. - Maxim räckte upp handen i pionjärhälsningen. - Länge leve partiet och Stalin!

Barnen anslöt sig enhälligt.

- Leve Lenin, leve Stalin!

Lastbilen stannade och en SS-mans arga ansikte dök upp.

- Ryska snällare grisar. Gör inget oväsen! - Och han sköt ett skott i luften.

När killarna tittade på hans ögon flammande av ilska tystnade de. Sedan körde vi tyst, i mörkret och ingenting syntes bakom presenningen. Till slut stannade bilen och skrik hördes.

- Snällare på väg ut!

Barnen gick ner och befann sig på gården till en ganska stor lyxig herrgård. De fördes in i korridoren och beordrades att ta av sig kläderna.

- Ni är för smutsiga pionjärer! Du måste vara polerad. En kvinna med Hauptmanns axelband skrek .

Pojkarna och flickorna togs till duscharna och lämnade dem med handdukar och tvål.

- Ni måste vara ren som glas, smågrisar.

Även om killarna inte visste varför detta var nödvändigt, tvättade de sig glatt med varmt vatten från duschen. Det är sant att tjejerna skämdes och sprang in i ett separat bad. När pojkarna försökte kika började de tjuta och kasta en bassäng fylld med vatten.

- Okej, det räcker! Maxim skrek: "Ni är redan vuxna och det finns ingen anledning för er att leka så."

Vid utgången väntade en annan överraskning för barnen: deras tidigare kläder hade försvunnit och på stolarna låg en smidigt struken pionjärsommaruniform med ljusa slipsar.

- Oj, det här ser ut som en föreställning. - Maxim blev förvånad.

-Kanske vill tyskarna se hur vi tar emot fyrverkerier? - Föreslog en av pojkarna.

- Det är osannolikt, men vi får se. Låt oss inte tappa hedern till flaggan.

En fascistisk officer dök upp framför dem.

- Kinder Pioneer , vem av er vet hur man slår på trumma?

-Jag! - Igor tog ett steg mot mötet.

- Ta instrumentet. - En stor SS-mansfåll är fortfarande en ny trumma, klart rekvirerad från pionjärerna.

- När du går ut på gatan kommer du att slå mig. "Då kom fascisten på ett knep. - Älskar du ditt hemland och ditt folk?

- Ja, och vi är redo att ge våra liv för henne! - Pionjärerna skällde tappert .

- Och du kommer att få en sådan möjlighet. Nu på väg ut.

- Hur? - Maxim blev förvånad. - Vi är nästan nakna och barfota.

- Och eftersom du är vildar, gå, annars dödar vi dig på plats.

Ett dussin SS-män höjde sina maskingevär det var tydligt att nazisterna inte skämtade.

- Let's go killar, pionjärer är inte rädda för snö. - Sa Maxim, som var klasschef.

Barnen gick mot utgången och när den svidande snön rörde vid deras bara fötter tjöt tjejerna. Pojkarna gick tysta och försökte mekaniskt hålla fötterna i linje. Trots att decembersnödrivan bet Maxim i hälarna, log pojken och försökte visa att han hade roligt. Han härdade sig ofta genom att springa barfota i snön, så han var inte så rädd.

Men för de som inte provade det var det hemskt, frosten sved. Killarna ökade ofrivilligt sitt tempo, speciellt eftersom tyskarna skrek - schnel , schnel !

Efter att ha lett dem till en smickrande kant talade den äldre fascisten i uniform av en SS Standartenführer genom en tolk.

- Så, pionjärer, vet att en storslagen jakt kommer att börja för er. Vi ger dig ett försprång på tjugo minuter. Den som lyckas gömma sig kommer att leva, men resten kommer att möta en smärtsam död.

SS-männen som stod i avspärrningen började skratta.

- Springa!

Barnen frös och rörde sig inte. Sedan sköt nazisterna med maskingevär. Pojkar och flickor tog fart och sprang så fort de kunde. Man kunde se de bara hälarna, rodnade i kylan, blinka förbi.

- Snabbare, vår frälsning är i fart.

Men flickorna föll gradvis efter, och Maxim och Igor, som aktiva idrottare, gick till och med ut ur staden för att spela fotbollsmatcher, tog ledningen. Frosten var en förstklassig stimulans, det var lätt och behagligt att springa i shorts, men kylan grep tag som en tång. Dessutom är snödrivan inte djup än, vilket också underlättar löpningen.

- Spring inte som en flock får. - Maxim skrek till fullo. - Låt oss springa åt sidan, det är svårare att fånga oss !

- Spara andan. - tillade Igor. - Ge inte allt, din fulla gräns, avståndet kommer att bli långt.

Barnen skingrades inte omedelbart;

Löpningen värmde upp Maxim och han kände sig mycket mer energisk. Men för flickorna, som inte var vana vid så hård härdning, var det smärtsamt, det verkade som om deras fötter brann av eld.

Vissa tjejer stannar upp och försöker gnugga sina fötter med snö, men det hjälper dem inte mycket.

Bakifrån kan man höra hundarnas hänsynslösa skällande - jakten har börjat. Mördarhundar speciellt utbildade för att fånga människor kör om dem. Med de sista krafterna accelererar tjejerna och killarna. Här kommer herdens första rovmyn ikapp sitt offer: huggtänderna sluter sig på benet. Flickan ramlar och hunden hoppar på toppen och biter hennes hand rakt igenom.

Natasha, som den olyckliga kvinnan som föll i monstrets huggtänder kallades, rycker och skriker. Den onda hunden drar henne, fortsätter att plåga henne medan han går, men har ingen brådska att sänka huggtänderna i hennes hals. Flera adliga Krauts rider på hästar, inklusive SS General Stoffen . Han lutar sig ner från sin häst och kastar en bajonett i flickans mage och lyfter sedan upp hennes topp. Tyska tal låter.

- Jag ska göra en sådan kotlett av ryska grisar, du kommer att svälja din tunga.

- Om du vill förbereder vi dig en kebab från denna kadaver - du kommer att slicka fingrarna. - Generalens kock "skämtar".

Till slut lugnar flickan ner sig och den högt uppsatta sadisten letar efter ett annat offer.

Nästa föremål för tortyr är en pojke, efter att hunden tuggat av sig benet fastnade pojken i revbenen och släpades genom snön. Andra tyskar piskade offret med fötterna och skrattade glatt när de gjorde det.

De hängde helt enkelt en annan pojke vid hans revben, släpade honom på en gren och svängde sedan runt honom och slog honom med gevärskolvar. Pojken bad om att få avsluta honom, och ett skickligt slag stängde av hans medvetande.

En annan flicka hängdes också upp, brändes i eld, hennes klänning och långa hår brändes. Oksana förvandlades till en levande fackla och dog av en monstruös smärtsam chock.

En annan blondhårig och blåögd pojke var nästan oskadd av hundarna, han lyftes upp med händerna bundna bakom ryggen. Sedan talade generalen på ryska.

- Stackars barn, vad kalla dina fötter verkar vara, nu ska vi värma upp dem. "SS-mannen förde en fackla till honom, lågan slickade rovdjur barnets röda häl. Pojken vrålade tills lågorna steg högre och han förlorade medvetandet.

- Jag gillar inte när de stänger av, offren måste darra och rycka. Nästa hoppas jag blir starkare.

Nästa tjej som hamnade i helvetet skalperades levande av nazisterna och sattes sedan i brand. Man kan säga att de förbarmade sig över nästa pojke, Rostislav, genom att helt enkelt hänga honom, även om de ströp honom mycket långsamt. En annan pojke skars i bitar med dolkar, flåddes och beströddes med salt. Man kan länge beskriva vad dessa barbarer, utåt civiliserade, men i själva verket fruktansvärda vildar, gjorde. Det har skrivits många böcker om nazisternas illdåd och ett stort antal filmer har gjorts, men vad nazisterna faktiskt gjorde är bortom min ohämmade fantasi. Generalen, Kaltenbrunners närmaste allierade , slickade blodet från dolken, han hatade på ett patologiskt sätt slaverna, särskilt barn.

- Det är nödvändigt att helt utrota den slaviska stammen, vi behöver inte sådana rebelliska slavar! - Djuret i uniform tjöt. - Idag ska jag bränna ytterligare en by och ett par kyrkor.

Medan generalen kom på , lyckades Maxim och Igor märkbart bryta sig loss. De var de enda som överlevde sadistisk köttkvarn. Det verkade som att hotet som hängde över pojkarna hade passerat, när en enorm herdehund som rusade längs leden körde om dem.

-Kör Maxim, jag ska hålla kvar henne! - skrek Igor.

- Jag lämnar dig inte. - Maxim slet av en tung gren och rusade mot herden.

Hunden förväntade sig tydligen inte en sådan oförskämdhet och drog sig tillbaka. Slaget träffade henne rakt i ansiktet .

Hunden tjöt och rusade fram, han var väldigt stor, ett monster, göd på lik. Efter att ha slagit ner på Igor, sänkte han sina huggtänder i pojkens mage. Pojken skrek och föll, hans tarmar kom ut och blod forsade ut tjockt. Sedan lyste Maxim, i förtvivlan, en pinne i monstrets öga.

Slaget blåste ut hans öga, chocken av smärta tvingade honom att skruva upp tänderna och herdehunden började springa iväg gnällande. Maxim kastade pinnen och slog honom i ryggen igen, och hunden fick fart.

- Gå till dina ockupanter, tugga deras stövlar. - Pojken lyfte sin vän.

- Igor, lever du?

dödligt sårade pojken kunde knappt öppna ögonlocken.

- Åh, det är du Maxim. Lämna mig, jag är inte längre hyresgäst . "Igor gurglade med en svag röst, blod rann från hans lungor.

- Nej! Jag kommer inte att överge dig, men jag tar dig till partisanerna. Där kommer du att ställas på fötterna.

- Bäst att avsluta mig, det gör väldigt ont i mig. - Igor hostade, blod rann ur halsen.

- Nej, min kamrat och bror, jag ska bära dig.

På något sätt, efter att ha bandagerat såret med sin skjorta och axlat sin medvetslösa kamrat, vandrade Maxim längs vägen. Det var inte lätt för en tolvårig pojke att bära sin jämnåriga, som visserligen hade blivit mager under ockupationen, men ändå var stark och trasig.

Så han gick, det var redan gryning, men vintersolen värmde honom praktiskt taget inte. Maxim satte fart, eftersom nazisterna kunde dyka upp när som helst. Hans nakna överkropp blåstes av den kalla vinden, hans hud var täckt av finnar.

Runt omkring stod träd tjockt höljda i frost och snö, snödrivan under fötterna var taggig och , som ett skal, täckt av en isskorpa. Han var inte längre så kall, eftersom han ansträngde sig och släpade en tung last. Hans kamrat tystnade och rörde sig inte längre, efter att ha förlorat medvetandet och kanske till och med gett upp, men Maxim fortsatte att dra. Så han gick ut i träsket och började falla ner till knä i smutsigt vatten. Med stor möda sträckte han ut sina domnade ben, skrapade av den skarpa isbrytande isen och fortsatte att vandra.

Pojken blev rädd så fort du stannade ett ögonblick, sögs du in i den obönhörliga avgrunden. Maxim hoppade upp och ner, solens strålar var uppiggande. Vädret i december är dock nyckfullt, molnen rullade in, frosten började bli starkare och tunn snö började falla. Pojken höll på att kvävas av spänning, men höll Igor hårt.

- Jag skulle hellre dö, men jag lämnar dig inte.

En korp flög över honom och rörde nästan vid honom med sin vinge, sedan flera varelser till, Maxim drev bort dem med ett desperat rop. Till slut, efter en till synes oändlig tid, tog träsket slut, det blev lättare att gå, men frosten plågade barnets våta fötter för mycket. Pojken sjöng en revolutionerande sång för att muntra upp sig själv.

Fientliga virvelvindar svävar över oss

Mars, marsch framåt, arbetande människor!

Vi kommer djärvt att gå in i striden med fiender

Mars, marsch framåt, arbetande människor!

Detta gav mig märkligt nog styrka. Pojken böjde sig ner och öste upp en handfull snö, stoppade den i munnen och fuktade hans torra hals. Han mådde bättre, men så fort han slutade började han känna frossa. Den tillfälliga lättnaden orsakade ytterligare lidande. Till råga på allt började han lida av hunger. Under tyskarna åt de väldigt lite, och de brände många kalorier i kylan. Plötsligt kom Igor till sans, rörde på sig och muttrade:

- Drick!

- Det kan du inte, din mage är skärrad. När vi kommer till byn tror jag att jag känner igen dessa platser, det är inte långt borta, de kommer att hjälpa dig.

Igor muttrade otydligt som svar och tappade sedan medvetandet igen.

- Så mycket desto bättre, min vän lider mindre på det här sättet.

Axeln gjorde ont och lade sig ner, pojken flyttade försiktigt sin kamrat. Han var redan mycket trött, men levde utan sin far, han var van vid hårt arbete från en mycket tidig ålder, och sport hjälpte bara med detta. Till slut luktade han fräscht brännande, röken kittlade behagligt i näsan och han luktade till och med stekt kött.

- Nåväl , sa jag, räddningen är nära.

Den inspirerade pojken satte fart. Det blev till och med lättare att andas efter att ha gått några hundra meter, kom han till skogsbrynet. Plötsligt öppnade sig en fruktansvärd bild framför honom: brända hyddor, förkolnade brädor och aska. Skakande av rädsla kom pojken närmare brända lik, de flesta av dem barn och kvinnor. Pojken närmade sig askan och trampade på dem med sina bara fötter. Det hade ännu inte hunnit svalna, och Maxim kände sig nöjd. Sedan gick han barfota på den varma ytan, fötterna, blåa av kylan, blev röda och blodet rann genom hans ådror. Till och med när han stod barfota på kolen, gjorde det honom först inte ont först efter att ha stått, han kände brännan och hoppade hastigt av dem.

- Jävla fascister. Du dödade våra kvinnor och barn, men ändå kommer vi att döda dig med hundar, och våra soldater kommer att marschera i segerrik formation genom Berlin. Jag kommer att ställa upp som frivillig för armén och personligen slå Hitler i ansiktet , och sedan kommer Führern att hängas. Pojken klev ut på snön igen, blåsorna lugnade ner sig.

Plötsligt hörde han någon svagt gråta. Pojken såg sig omkring och lade märke till en lätt rörelse.

Maxim närmade sig, och liket av en sönderriven, halvnaken kvinna, full av kulspruteeld, låg där. En bebis tjafsade i närheten, såg inte mer än ett år gammal ut, det var en flicka, insvept i kläder och täckt av snö. Hennes varma andetag smälte snöflingorna, samtidigt som den avgav värme, bebisen frös tydligt.

Maxim böjde sig, blöjorna var trasiga och blöta, de värmde honom inte. Pojken själv var redan halvnaken, det fanns inget annat att ta av.

- Något måste åtminstone överleva.

Efter att ha tagit upp flickan gnuggade han kraftigt hennes lemmar och värmde henne med andan. Sedan började han undersöka den sorgliga verkligheten som omgav honom. Tyskarna brände ner nästan alla hus och körde in folket i ladugården. De som försökte fly sköts på plats och deras lik rånades. Och ändå hade han tur. En av de mördade kvinnorna hade en varm halsduk, filtstövlar och en jacka. Maxim bad högt om förlåtelse från den avlidne, tog av sig halsduken och lindade flickan. Sedan satte han filtstövlarna på Igors domnade fötter, trots att han gnuggade dem då och då. Han lämnade ingenting åt sig själv, så halvnaken och barfota, med en nu dubbel börda, vandrade han genom kylan, närmaste by låg femton kilometer bort och han måste fortfarande hittas. Och det här barnet åstadkom en bedrift som är jämförbar med Alexander den stores handlingar, om du jämför de ansträngningar som lagts ner på det.

Övergången var skrämmande, en snöstorm började, en helvetisk kyla blåste över den nakna och till och med blöta kroppen. Huden blev blåviolett, fingrarna böjde sig inte, istappar hängde från håret. Maxim förstod att om han stannade, ramlade han och om några minuter skulle han förvandlas till is. Hans styrka blev mindre och mindre, men förståelsen att inte bara hans eget liv, utan också hans kamrats existens, liksom denna lilla rörliga klump, berodde på hans ansträngningar, inspirerade honom och förvandlade barnet till en titan.

. KAPITEL nr 11.

Ungefär fyra timmar har gått sedan jakten avslutades. Nazisterna, som hade drivit ytterligare två galtar och tre rävar, festade och hällde dyra franska viner och konjak i deras giriga halsar och blandade det med otäck snaps. Generalen var nöjd, jakten gick bra, men de dolde för honom att de två pojkarna lyckades fly. SS Gruppenführer Stoffen slukade dock köttet i stora bitar, som en vilde på hans personliga begäran förberedde de en stek åt honom från den mördade pojken och flickan.

"Jag har länge velat prova mänskligt kött, men barnen var bra, inte feta."

Två berusade överstar stödde impulsen från sin chef; "mellanmålet" passar bra med "Bordeaux" och vodka.

- Jag tycker att tjejer fortfarande smakar bättre, deras kött är mycket mörare. - Sade den fascistiska officeren och slog med läpparna.

- Flickor är fetare, killar är köttigare. - Svarade en annan "kannibalöverste" Klein. - Jag föredrar pojkar.

- Ja, du verkar blå. - Plötsligt blev generalen rasande. - Det är dags att skicka dig till rasavdelningen. Jag ska ringa Himler nu .

- Behövs inte! - skrek Clay. Det alkoholfyllda sinnet letade efter en utväg. - Här är han! - pekade finger åt sin kollega. - Mer att skylla på än mig.

- Varför frågar du? - Generalen kläckte zenki.

- Och han dolde att två pojkar sprang från dig.

- Vad?! "Generalen slog det svarta, dyra sandelträbordet så hårt att flera flaskor flög av.

- Du lurade oss! Du fuskade! Tja, se, din get, du kommer att ha en domstol.

- Förlåt, ers excellens, en halvtimme så kommer de att fångas.

- Och fört hit levande eller död! Titta, överste , jag ska flå dig levande!

Den modige krigaren sprang ut bakom bordet och började hastigt samla ett lag. Han hade fortfarande en chans att ta upp leden med hjälp av hundar.

Nazisterna hade bråttom att utföra sina överordnades order, de kunde ha hamnat i trubbel, det värsta straffet för feta SS-män var att skickas till fronten. Det är en sak att håna en försvarslös befolkning och en annan sak att hamna i krigets tjocka.

Trots vind och lätt snöstorm var spåren inte helt täckta ännu. Herdehundarna tog spåret och en SS-enhet till häst rusade efter dem.

Vid det här laget var Maxim helt utmattad, hans ben var trassliga, och han vandrade, utan att längre se vägen, hans ögon grumlade av trötthet. Visserligen avtog snöstormen, men detta gjorde det ännu värre, och bakifrån hörde vi hundarnas kvävande skällande.

-Nazisterna kommer för mig! - viskade pojken knappt hörbart . Pojken började snabba upp sin takt, men hans ben kunde inte stödja honom och barnet föll. Herdehundar som såg ut som vargar omgav honom de skulle ha slitit sönder pojken och de han bar om inte SS-männen hade hållit fast dem.

- Vid liv, det är bäst att ta dessa ryska Kinder levande . Då ska vi ha kul med dem.

Översten lutade sig fram och tog bort askan från sin cigarett.

- Ja, det är en bebis med dem. Jag undrar hur det smakar. - Sade den berusade sadisten och gnuggade sig belåtet i händerna.

- Vi kanske kan hänga dem på en krok? - Föreslagen av en äldre SS-man.

- Nej, generalen kommer att döda oss om vi berövar honom nöjet att personligen steka dessa barn .

Efter att ha kastat sin börda på sina hästar, var nazisterna på väg att följa med in i lagerlägret, när ett nästan osynligt band av ljus passerade genom deras led. Att döma av skriken och skriken hade nazisterna svårt. De dödades, skars i bitar med sina hästar, faller under en skoningslös skalpell, nazisterna skyndade sig att fly, eftersom de bara var modiga mot försvarslösa kvinnor och barn. Bara herdehundarna visade extraordinärt mod, kurrade ihop sig i en flock och försökte attackera de okända angriparna. Men ett föga avundsvärt öde väntade dem också, när en ljusstråle skar bort den galna flocken. I allmänhet, som ett militärt vapen, är lasern mycket effektiv, särskilt mot trupper som inte täcks av ett kraftfält. Nazisterna lyckades inte fly: de skars i bitar och brändes till döds, varenda en av dem .

Den barfota, halvfrusna pionjären Maxim blinkade förvånat med ögonen. Fyra solbrända, barfota, endast iklädda trosor och bälte, kom tjejer ut för att möta dem.

De är på något sätt konstiga, de har snygga pistoler i händerna, deras armar och ben är mycket starka med framträdande muskler.

Den blonda flickan som gick sa först:

- Vi är inga problem... Vi är från en annan värld, men vi har väldigt lite tid, låt oss undersöka din partner.

Den andra flickan , en eldig rödhårig, tog en flaska ur bältet och kurrade:

- Levande vatten hjälper oss!

Flickan, energiskt steg med sina bara fötter i snön, närmade sig Igor. Hon släppte försiktigt en droppe på hans mage och kvittrade:

- Låt det vara liv!

Och hon gnuggade lätt den utmattade pojken över skärsåret och brännskadorna. Och precis framför våra ögon började såret läka och ärren började blekna. Igor öppnade ögonen och viskade:

- Heliga Maria...

Den rödhåriga skakade negativt på huvudet och kurrade:

- Jag är Angelica, inte Maria!

Pojken slog med läpparna och försökte sätta sig upp. Han vacklade och föll nästan på snön.

Angelica strök pojkens ljusa huvud och sa:

- Lugna ner dig! Sov lite så kommer krafterna tillbaka!

Maxim tittade tacksamt på flickorna och sa:

-Är ni änglar?

Natasha skakade negativt på huvudet:

- Nej! Vi är Komsomol-tjejer!

Pionjären muttrade med dolt hopp:

- Så våra har så kraftfulla vapen?

Natasha svarade:

- Tyvärr, nej ... Ja , och vi har bara en halvtimme kvar här. Vi skickades bara i en timme till platsen där vi helst ville vara!

Och krigaren beordrade:

"Låt oss ta pojken och flickan till byn, och samtidigt mejar vi ner tyskarna!"

Zoya lade den sovande Igor på hennes rygg, Svetlana tog flickan i famnen. Maxim sprang lätt vidare. Så mycket lättare. Under ockupationen vande sig pojken vid att springa runt från frost till frost, och även på vintern var han därför inte alltför rädd för frostbitna lemmar.

Flickorna skyndade sig att jogga, och Maxim kunde knappt hänga med dem. Pojken fick springa så fort han kunde. Och han är redan trött, även om han nu är befriad från en tung börda.

Tjejer som har vuxit sig starka på alver är så klart väldigt starka och snabba. De försöker hålla tillbaka löpningen så att Maxim inte hamnar på efterkälken. Men pojken är ingen övermänniska, och hans bara fötter, röda som en gås, är flätade av trötthet. Till slut tog Natasha upp pojken på hennes rygg och rusade med honom.

Efteråt ökade tjejerna farten kraftigt och galopperade iväg som hästar. Det fanns tyskar i byn. Det fanns redan en moraliskt föråldrad "Panther"-2 och en helt ny "E"-50.

Flickorna slutade springa och började titta på tankarna.

Natasha noterade:

- De här är helt olika, stammarna är så långa, och speciellt den andra är knäböj.

Zoya sa argt:

- Vi borde utrota dem! Och inte att beundra.

Och krigarna slog de tyska stridsvagnarna med strålar av magoblaster . Blindande jetplan träffade den tyska bilen. Och på ett ögonblick smältes metallen. Det var som om en brandsax klippte tanken och började slita och detonerade granaten.

Natasha, skjutande, morrade:

- Mottot för våra matcher: - Var inte ledsen, smash, ge bra hockey till tomtarna!

Tyskarna och deras utländska lakejer sprang ut ur sina hus och föll under halvnakna flickors magiska laserstrålar . Det hela såg ut som en sagodröm.

Maxim väste:

- Vilket mirakel!

Natasha blinkade till pojken och sa:

- Inte "Zaporozhets", bara ett mirakel av mirakel. Vi har en sovjetisk elektronisk Mercedes!

Angelica avfyrade ytterligare en stråle mot den tredje stridsvagnen, i det här fallet var det en Göring-5, och rörde upp:

- Nazisterna kan inte nå mig!

Den förtjusta Maxim sjöng:

Jag är en pionjär, Stalins egen son,

Jag gick barfota för att kämpa mot denna flock...

Driv av brinnande grå snö,

Men det finns en uppmaning - besegra fascisten!


enkel kille , jag heter Maxim,

Jag skjuter från ett maskingevär som ett torn...

Mitten av tanken sprängdes,

Det känns som att gråta!


Vi tröskar Krauts modigt, pionjärer,

Vi kan säkert slå ut dig...

Vi är riddare och nya exempel,

Vi klarar proven med ett fast A!


Pojken är son till stora jättar,

Vet hur man kämpar, direkt från barnkammaren...

När folket och armén är förenade ,

Vi är inte rädda för den desperata skurken!


Vi kommer att besegra fascisterna, tror jag,

Bödeln får ett snabbt betyg...

Låt oss besegra alla smutsiga hämndsökare,

Och Rysslands armé kommer att rädda alla i strider!


Det finns inget lyckligare och vackrare hemland,

Men bara inuti henne rasar en orkan...

vid makten på planeten ,

Och ett rasande slag mot nazisterna!


Ja, det är svårt för pojkar och flickor,

I ojämlika strider, där fascisten är kung...

Men en ringande pionjärröst hörs,

Rör inte mitt fosterland, rör det inte!

Du kan slösa bort alla år förgäves,

Men tro mig, pionjären är redo för vad som helst...

Under en banderoll som blev röd av blod,

Vi kommer att krossa skurkarna och tjuvarna!

Det här är en väldigt grym matris där olika saker händer.

Valerka, Leshka, Slavka och Marinka fick oväntat larm.

Och barnen flög ut från hypernätet och den virtuella verkligheten. Och när de befann sig i verkliga rymden på stjärnan Sirius fjärde planet, flämtade pionjärerna av förvåning.

Solbrännan försvann från dem, och de blev mycket bleka, och huggtänder dök upp i munnen på pojkarna och flickorna. Och de var bokstavligen häpna.

Flera vackra flickor i stridskostymer fanns bredvid barnen. Deras ögon formligen buktade ut.

Det stod också ett par medicinska robotar där. De höjde också sina antenner.

Valerka sa i rädsla:

- Vad hände med oss?

Marinka gnisslade av rädsla:

- Varför är vi så bleka?

Levka kvittrade och skakade på huvudet:

-Och varför har vi huggtänder i munnen?

Slavka förde fingret över hans tänder och utbrast i rädsla:

- Jag prickade mig om dem!

Barnen, som blivit dödsbleka som ett lakan, såg rädda och förvirrade ut.

Robotläkaren noterade:

- De måste skannas noggrant. Tydligen var de infekterade med något slags virus som är okänt för vetenskapen!

En Komsomol-tjej flög högre upp och föreslog:

- Jo, vi kommer att göra den mest grundliga forskningen av dem, till och med leverera dem till datacentret via överföringsportalen!

Slavka sniffade och väsnade:

- gör det inte ont?

Flickan, som tydligen var ansvarig här, svarade:

- Nej! Du kommer att läggas i konstgjord sömn under skanningen. Så med den mest noggranna undersökningen, även ner till kvarkarna, kommer du att känna absolut ingenting.

Marinka utbrast:

- Wow !

Valerka muttrade motvilligt:

- Ja, det är kvasar !

Levka fnissade och gnisslade:

- Hyperpulsar !

En anordning flög in i rummet och såg ut som en mycket sofistikerad tank med många flexibla tunnor.

Barnen utbrast unisont:

- Ultrastar !

Den äldre pionjärledaren, en mycket vacker flicka i en vit mantel, meddelade:

- Jaha, nu ska du inte bara undersökas, utan också behandlas. Vid den här tiden kommer du att se coola och unika drömmar.

Valerka noterade med ett leende av ett nyckfullt barn:

- Det här är väldigt coolt ! Vi kommer att vara extremt nöjda till slutet av dagen!

Marinka ryckte på sin bara fot och ville säga något annat, när en stark ström av ljus, som lyste med regnbågens alla färger, föll över barnen, och flickan var täckt, upplyst genom och igenom. Och alla fyra simmade över vågorna och befann sig i någon sorts vild dröm.

Führern från det tredje riket såg själv mot Amerika och funderade på att befria händerna i öster. Men den varma årstiden hade kommit , Krauts skulle äntligen erövra några sovjetiska länder innan "halmfreden" slöts. Eftersom fritsarna var rädda för att attackera det väl befästa Moskva , inleddes attacken i riktning mot Kuibyshev - precis längs Volga. Markerna här är ganska rika. En annan sak som Krauts öppnade munnen för: Uzbekistan. Även rika landområden, reserver av råvaror och gas. Plus möjligheten att få kontakt med Japan.

För att inte tala om bomullsplantagerna. Hitler kunde i stort sett ha fullbordat sina erövringar i Ryssland. Att erövra Ural är kallt, och Moskva är omgivet av sju försvarsringar. Som är svåra för även "Mouse" och "E"-100 att penetrera.

Samtidigt påbörjade Tredje riket ett intensivt byggande av fartyg och transporter för att kunna landa i Kanada. Dessutom lovade Argentina och Brasilien att bli stora baser. Hitler beslutade att genom att maximalt anstränga det tredje riket och använda koloniernas fria arbetskraft, var det möjligt att samtidigt öka stridsvagns- och flygflottan och bygga en kolossal flotta.

För nu behövde Krauts tid. Så östfronten stängdes inte. Och striden fortsatte.

Sovjetunionen, som förlorade mycket territorium, har sina egna problem. I synnerhet kunde T-34-85-tanken ännu inte ersätta den mindre kraftfulla T-34-76. Så vi var tvungna att använda en föråldrad maskin. Men Sovjetryssland hade många olika vapen. Detta gjorde det möjligt att hålla tillbaka trycket från nazisterna.

Under andra hälften av maj utbröt hårda strider i Orenburg.

Bataljonen av flickor, som tunnades ut under striderna om Stalingrad, gick in i striden med nazisterna i denna stad, mer känd för den berömda belägringen av Emelyan Pugachev.

Alenka, bataljonschefen, tog sin plats i skyttegraven. Kaptensflickan är väldigt vacker. Enligt traditionen kämpar flickorna i denna bataljon barfota i bara en bikini. Så de använder jordmagi, vilket ger särskilt skydd. Och faktiskt, flickorna lider mycket mindre förluster än de andra enheterna.

Alla kan inte överleva sex månader i Stalingrad.

Bredvid henne är kurviga Maria med gyllene hår. Den gick också genom eld-, vatten- och kopparrör. Ett tufft test väntade tjejerna i själva hettan av Stalingrad-helvetet. De kämpade till slutet och överlevde. Och magin i deras hemland hjälpte dem.

Tydligen, när du slåss nästan naken skadar kulor och splitter dig praktiskt taget inte.

Maria skjuter på nazisterna. Framöver överger tyskarna, för att rädda ariskt blod, traditionellt svarta, araber, hinduer och andra utlänningar. Antalet utlänningar i Wehrmacht växer ständigt, och de kastas ut i saker och ting utan medlidande.

Här faller den av Maria dödade afrikanen. Flickan kysser honom och säger:

- Jag är ledsen för din skull. Du dör inte för att du vill.

Och igen slår flickan araben med ett gevär. Koloniala Wehrmacht-trupper slår igenom. Redan varm och skön. Fascisterna försöker fånga den tid på året då allt står i blom och soligt. Stormtroopers ryter på himlen. Både de nyaste jetplanen, deras antal ökar ständigt, och TA-152, som ersatte de föråldrade Focke-Wulfs. De senare kämpar dock fortfarande.

Den guldhåriga Maria sköt undan en bit keramik med sin bara, graciösa fot och kvittrade:

- Mitt land slits sönder av stönande, åkrarna är genomdränkta av blod. Det är synd, det finns ingen plats för de fallna i himlen, bara popplarna cirklar i askan.

Och igen föll indianen från sitt skott. Ja, man måste döda utlänningar som har samlats som kanonmat. Hur annars? Annars kommer de att döda dig.

Röda Alla. En eldig tjej med långt kopparrött hår som fladdrar som en proletär militärfana. Flickan uppträder inte bara i bikini, utan även utan bh. Hon är liksom cool. Och den skjuter också förvånansvärt exakt. Då och då faller soldater från hennes skott med hål i huvudet.

Då kastar Alla en granat med sina bara tår. Gåvan flyger längs en trasig bana och hamnar i en skara araber. En explosion hörs ... Flera stympade kroppar kastas upp i luften!

Alla ropar högst i lungorna:

- Jag ville göra ett strykjärn - plötsligt visade det sig vara en elefant!

Anyuta, en charmig blondin, solbränd och mycket smal, kurvig, medellängd, men perfekt byggd, avfyrade också. Hon slog den otrogna på hans näsrygg och sjöng:

- Vingar som ett bi, blommor istället för öron!

Tjejerna skjuter mycket exakt och rör sig hela tiden.

Stor och köttig Matryona gick upp lite i vikt efter Stalingrad. Hon är också en vacker tjej, med breda höfter, men en relativt smal midja. Hon gick igenom detta helvete och förlorade Seryozhka. En modig pionjär som uppfinner fällor åt tyskarna tillfångatogs. Ja, det gick inte så bra.

Men sedan misslyckades Matryona med mekanismen, och en mina gled under den tyska tanken. Panther 2 skadades och stoppades efter att ha blivit allvarligt stucken.

"Möss" deltar fortfarande i strider. Denna tank kännetecknas av sin tunga vikt och överlevnadsförmåga. Men "E"-100 dök också upp. Dessa maskiner är inte mindre skyddade, smidigare. Lev-2 är också kämpande, också en maskin, väl skyddad och lättare än sina föregångare. För Lev använder tyskarna ofta en 150 mm kanon, vilket är bekvämare för att storma städer. Vissa "Lions" är också utrustade med bombkastare.

Men tyskarna flyttar försiktigt fram stridsvagnarna och kastar infanteriet framåt.

Kolonisoldater går framåt. Galen musik spelas!

Alla skjuter en skur från ett maskingevär. Soldaterna faller och blod stänker, som från en vattenmelon bruten med en spade.

Den rödhåriga säger:

- För fosterlandet, för Stalin finns det ingen starkare armé! Vi kämpar hårt för lycka för människor! Och vår Ledare har falkvingar... Han ger ljus åt hoppet! Stålhammarens slag förde gryningen för oss!

Alla sjunger och skjuter. Hon är verkligen vacker. Hon har solbrända, gyllene olivbröst, med mogna jordgubbsnipplar. Vad läcker den här tjejen är! Det är svårt att föreställa sig något mer imponerande och attraktivt. Killar tittar på denna Amazon i bara tunna trosor.

Den rödhåriga flickan slog ner fem indianer och sjöng:

- Det kommer att finnas tid, astronautiken kommer att utvecklas. Och för oss är krig högromantik!

Och flickan skrattade igen. Och återigen öppnade hon sin överraskande och otroligt noggranna eld.

Efter att ha stött på starka försvar, kastar tyskarna återigen attackflygplan och bombplan i strid. Infanteriet har dragit sig tillbaka och granater och bomber regnar ner över flickornas positioner.

Och stridsvagnar arbetar på avstånd. Alena ger ordern:

- Alla gömmer sig i dugouts!

Och själv återstår hon att observera på ytan. Nazisternas artilleriförberedelser är kraftfulla. Och ännu farligare bomber. Några av dem släpps av sådana monster som Yu-488 och den senaste TA-400. Bomber som väger nio ton faller och kan förstöra dugouts och befästningar. Alenka kastades upp av explosionsvågen och hennes bara klackar träffade en stenhög smärtsamt.

Mina sulor brändes. Men i övrigt skadades inte flickkaptenen. Och de släppte en mycket kraftfull bomb, till och med dånet av den gjorde ont i mina öron. Nej, det finns inget som kan hända i världen.

Men flickor kännetecknas verkligen av sin avundsvärda överlevnadsgrad. Medan män dör och dör!

Alenka mindes hur den unge mannen Julius smekte henne. Hur han kysste hennes mage, ben, knän, lår och bröst. Hur trevligt det är att bli tafsad av en ung och stilig man som nyligen har börjat utveckla mustasch. Men sedan dog Julius i dugout, krossad av en direktträff från en bomb. Och det fanns inte ens en blöt fläck kvar från den.

Den unge mannen gick till ... var? Till himlen, till helvetet, till glömskan? Men huvudsaken är att han inte är på jorden nu. Och Alenka är väldigt bitter över detta.

Om hon bara kunde ta Hitlers huvud på en stubbe. Snart har kriget pågått i tre år. Nazisterna stormar redan Orenburg. Deras tång slog igenom långt borta.

Alenka utmärktes av sin stora kärleksfullhet och temperament. Hon föredrog oftast yngre och även unga soldater. Och vid första tillfälle startade hon en affär. Alena älskade när hennes starka, tränade kropp smektes och berördes av snygga män. Under kriget blev moralen enklare och ingen tittade särskilt snett på att en officer från Röda armén höll på med män.

Alenka, som en katt, älskade att smeka och tillgivenhet. Och för henne är detta det högsta nöjet.

Men hur många av hennes älskare har redan gått in i nästa värld! Vilken lömsk och ond sak krig är. Även om männen höll fast vid Alenka. Naturligtvis kom en sådan skönhet ut med hela hennes ansikte, figur och röst.

Och i allmänhet, när en kvinna är ung, är hon oftast vacker. Här är fem av dem, tjutande nästan från början av kriget - väldigt trevligt. Fyra tjejer är blonda och en är röd. Som en femuddig stjärna. De har gått igenom ett helvete, men de har aldrig blivit allvarligt skadade. Om det inte blev repor.

Vanligtvis läkte allt på Alenka, som på en hund, och det fanns inga ärr kvar.

Och nu faller bomber, granater exploderar, men hon bryr sig inte! Så allt är extremt roligt.

Även om ingen ... Krig är ingen tid för skoj. Och ibland dör även flickor i hennes bataljon. Även bara fötter för en tjej är ingen garanti för odödlighet. Och i Stalingrad , i mansbataljonerna, dödades bokstavligen alla ofta.

Staden vid Volga täckte sig med härlighet. I sex månader höll de tillbaka attacken från Hitlers horder. Tyskarna och deras satelliter förlorade omkring en miljon dödade och sårade i striderna om Stalingrad. Det är sant att de flesta av de döda var utlänningar!

Führern tog med sig trupper från hela jorden till Ryssland. Det fanns till och med amerikanska legosoldater, mestadels av tyskt ursprung. Många indianer. Indien är ett tätbefolkat land, och Führern beordrade mer aktiv användning av män som kanonmat. Och ta indiska kvinnor i harem. Det var faktiskt tillåtet att ha flera fruar i Tredje riket. Påven gav tillstånd till detta under pistolhot. Och andra kyrkor godkände. Führern själv reviderade sin syn på ariskt blod. Tyskarna fick, efter ytterligare urval, ha slaviska, europeiska, arabiska och indiska fruar, förutsatt att de inte hade några fysiska defekter och var absolut friska. Äktenskap med svarta kvinnor var förbjudna, men det var inte förbjudet att använda afrikanska kvinnor på bordeller, utan endast med preventivmedel. Efter urvalet tilläts äktenskap med japanska, thailändska och koreanska kvinnor.

Men återigen, kraven gällde skönhet, externa data, hälsa och frånvaron av fysiska defekter. Nu minskade stamtavlans roll. Det finns många fler utländska divisioner i SS än det finns tyska. Och Wehrmacht fylldes på med utlänningar. De koloniala trupperna bestod helt och hållet av infödda, men de befälades av tyskarna.

Führern tog över organisationen av trupper från Djingis Khan, blandade folk och bildade en brokig armé.

Naturligtvis, under sådana förhållanden, förlorade Sovjetunionen gradvis utnötningskriget. Denna strategiska undergång tvingade oss att vara särskilt uppfinningsrika. Men det fanns en oväntad chans: USA, där man redan hade lyckats undertrycka upproret från afrikaner och representanter för latinsk nationalitet, intensifierade arbetet med atombomben. Och om vi håller ut ett tag till är en vapenvila med Tredje riket möjlig medan kriget med USA fortsätter.

Och där kanske nazisterna slåss i en sådan utsträckning att de inte längre vill slåss. Och då kommer Sovjetryssland att överleva.

Bombningen och den massiva artilleribeskjutningen upphörde. Och överfallet börjar igen. Staden har redan förvandlats till ruiner, inte ett enda intakt hus finns kvar. Tyvärr är fienden väldigt grym och stark.

Flickorna kommer upp till ytan och möter de mötande infanteristerna med eld. Tankarna smyger sig in...

Alena, efter att ha skjutit indianen, viskade:

- Må Gud ge de blinda att öppna ögonen och räta på de puckelryggigas ryggar!

Därefter klickade skönheten på slutaren. Hon tog sikte igen och spikade . Hon slog araben och blinkade med sina safirögon. Hon körde sin barfota, böjda, dammiga sula över gruset. Flickan kände sig lite kittlig. Hon skrattade. Det blev roligare. Skönheten sköt igen .

Alena sköt och log. Och hon kom dit. Tvingar fienden att stanna och frysa. Fienden gav tillbaka eld. Han kastade granater och vrålade.

Sedan dök stormtrupperna upp igen. Det var få av dem, men det flög jetbilar som kastade ut raketer. Nazisterna kastade granater mot flickornas positioner. Men bara, feminina ben verkade skydda mot nederlag. Och krigarna, nedsänkta i beskjutning, överlevde branden.

Det fientliga infanteriets rörelse upphörde. Nazisterna försökte röka ut de röda genom att kasta raketer.

Alena gömde sig i gapet och kvittrade:

- Men från taigan till de brittiska haven... Röda armén är den starkaste av alla!

Rödhåriga Alla klämde sig också in i gapet och undvek att träffas av fragment. Den vackra flickan kom ihåg hur hon, medan hon fortfarande var en kantig tonåring, arresterades efter en förklaring.

Jag minns sökningen. De tvingade den unga gripna kvinnan att klä av sig. Två kvinnor som bar handskar kände noggrant på flickans näsa, öron, mun och tittade in i hennes privata delar. Hur förödmjukande, pinsamt, skrämmande , skrämmande det var. När de förde henne till cellen var Alla väldigt rädd för att vara i sällskap med andra kriminella. Men i cellen fanns tjejer precis som hon, nästan alla barn till förtryckta människor. Och det värsta gick inte i uppfyllelse.

Men det var svårt att sitta i cellen: det var trångt och vakter pråmade ofta in. De slog mig av minsta anledning och utan anledning. Vakterna tyckte särskilt om att slå flickornas klackar med batonger. Trots kylan i cellerna hölls flickorna barfota och deras fötter svullnade av konstanta slag.

Sökningarna blev ännu en olycka. De utfördes flera gånger om dagen och det var väldigt smärtsamt, obehagligt och förödmjukande.

De matade mig sparsamt och piskade mig på promenader. Alla tillbringade sex månader bakom lås och bom i ständig förnedring, mobbning, misshandel och förödmjukande sökningar. Och sedan, under Beria, skickades hon till en barnarbetskoloni. Även utan rättegång.

Alla jobbade där från fem på morgonen till sent på kvällen med andra tjejer. Tills kriget började. Och den rödhåriga vuxna flickan sprang fram. Jag lyckades göra det här med ett dussin andra tjejer.

Hennes militära rutin började. Men under kriget mådde den rödhåriga djävulen mycket bättre än i arbetarkolonin. Ett fängelsestraff och straff för rymning hängde fortfarande över henne. Men Alla, som redan tilldelats två order, blev inte rörd.

Flickan upplevde mycket i kolonin. Inklusive kärlek. Pojkarna bodde i en grannbarack och tog sig, trots det formella förbudet, till flickorna. Och de ville i sin tur veta det förbjudna . Alla gillade det i alla fall direkt. Den heta rödhåriga flickan kände syndigt nöje.

Men hon hade också otur i kriget. Alltid, efter att ha haft sex, dog en man eller ung man i strid. Det var som om det fanns någon form av förbannelse över den rödhåriga. Dessutom utan några undantag. Därför spred sig ett dåligt rykte om Alla, trots hennes skönhet, och män började undvika henne.

Den rödhåriga djävulen led av brist på manlig uppmärksamhet. Och hon fann glädje i att döda män. Och hon sköt igen mot fienden och flinade som en tiger.

Alla sköt den svarte mannen och föreställde sig honom mentalt i fångenskap. Det var intressant att ha kul med en så lång och stilig man. I allmänhet är det vanligt att en rödhårig spelar en aktiv roll med en man . Hon är en stark och målmedveten kvinna. Hur är det med det faktum att mannen kommer att dödas senare? Så vadå, hon älskar variation!

I fredstid skulle Komsomol-tjejer ha straffats hårt för promiskuitet, men under kriget blev moralen mycket friare. Detta är tydligen en konsekvens av dödens närhet, när specialavdelningen blundar för utsvävningar.

Ibland skämdes Alla över sin promiskuitet. När hon inte ens har på sig en bh och skakar sina bara bröst. Jag kom ihåg Mary, den religiösa flickan som fortfarande var oskuld. Även om hon förmodligen är den mest feminina och sexiga av de fem. Mer exakt, hon är attraktiv med sin änglalika oskuld.

Maria är dock väldigt noggrann, kanske till och med fenomenal i sitt skytte. Så här träffade hon två araber exakt med en kula. Och han ler oskyldigt och säger:

- Herre förlåt mig, men jag tjänar mitt fosterland!

Maria är väldigt vacker. Hon skäms lite över att hon måste slåss i bara en bikini. Men det skyddar mot nederlag. Detta har bevisats i praktiken. Maria började kriget medan hon fortfarande var flicka. Hon har vuxit upp på tre år, men hon verkar fortfarande smal, oskuld och normal för en tjej. Resten av de fyra är längre och mer muskulösa, och Matryona är en ko, om än en mycket stark sådan.

Maria skjuter och minns Seryozhka. Stackars pojke. Jag blev tillfångatagen. Och det här är värre än döden. Så först stod han inför tortyr och sedan avrättning. Och det är okänt hur andra kommer att reagera på detta.

Maria sköt, reste sig på knä och sköt. Den mördade hinduen sträckte ut sig och släppte en pöl med blod. Den guldhåriga skönheten säger:

- Eh ... du har många gudar, men ingen himmel!

Maria spikade igen , slog och sjöng:

- Tack för det förlorade paradiset. Inte för oss, inte för våra barn, inte för våra barnbarn. Men de kommer bara att vänja sig vid de bedrägliga ljuden!

Maria sköt, dödade de framryckande nazisternas medbrottslingar och sjöng:

- Vi körde, körde, körde - länge vi... Vägen från problem till problem, från krig till krig! Vi körde, körde, körde - länge vi ... Hordens strömmar, det blodiga kriget, flödar! jävla krig!

Och flickan trycker sig hårdare i marken. Och Lions smyger redan fram. Tyska stridsvagnar dånar och deras tunnor skakar.

Maria grät och sa:

- Här är den, döden rör på sig!

En flicka med gyllene hår sköt mot en soldat som kröp mot Röda arméns positioner med ett gevär till vilket ett optiskt sikte var fäst.

Jag såg hur en fontän av blod sprutade från huvudet på den dödligt sårade fienden.

Maria twittrade:

- Sniper... Du har fel!

Alla sa högt:

-Döm inte efter dina kläder om du inte vill sträcka på benen!

Maria skakade på sina graciösa, bara, solbrända ben. Jag föreställde mig att den unge mannen med ansiktet som en tomte körde handflatan längs sulan. Vad trevligt det skulle nog vara.

Men så fnyste hon argt:

- Jag kommer att besegra alla!

Alla, som själv var en icke-troende och upplös, sa hånfullt:

- Och utan Guds hjälp?

Maria , efter att ha skjutit, svarade pipigt:

- Nej, med Guds hjälp!

Alla blinkade med sina pärlande tänder och anmärkte:

- Men din Gud lärde: - Om du slår din högra kind, sväng vänster !

Maria svarade inte direkt. Hon avlossade ytterligare ett par skott och skar ner de fascistiska dockorna. Och hon sa tyst:

- Men vad ska man göra efter att man blivit slagen på vänster kind - Gud säger inte Jesus. Och nazisterna tilldelade vårt folk många slag!

Alla kastade en granat med sin bara fot och höjde en hel dammpelare och vrålade:

- Berlin är nästan i vår makt ... Genom en kikare ser vi den förbannade riksdagen! Det kommer att finnas fred och lycka på hela planeten ... Jag ska berätta om detta i mina dikter!

Och den rödhåriga gav en skur och skar bort en hel rad nazister. Sedan sparkade hon granaten igen.

Hon är en stark tjej . I lägret tvingades hon flytta stenar från gryning till skymning, och Alla blev en riktig superman. Hon kastade granaten mycket längre med fötterna än med händerna.

Den rödhåriga älskade att köra sina bara sulor över kolen eller över snön. Hon njöt...

Allah tog det och bröt igenom:

- Men jag har en annan passion ... Det här är makt, bara makt!

Den rödhåriga djävulen avfyrade ett skott, sköt Krauts och deras hantlangare och vrålade:

- Inget behov av guld och pengar! Och det är nödvändigt att framför mig ... Människor låg på knä, folk låg på knä, över hela jordens yta!

Fiendens infanteri stannade. Tankarna flyttade längre. Tunga fordon "Lev", "Mouse", "E"-100, "Tiger"-2 avfyrade granater. Panther 2 frodades också. Positionerna brann och föll, rökormar steg upp i himlen.

En av flickorna fick sina ben svullna. Hon skrek och öppnade eld i långa skurar. En annan skönhet fick sin behå avskuren av en bit splitter. Krigarens bröst blottades och hon rodnade. Flickans ansikte blev röd.

Maus, den tyngsta tyska stridsvagnen, dunkade från sina kanoner. Och han förstörde allt i hans väg.

Men krigarna hoppade tillbaka i tiden. De är så smidiga. Alla kastade en granat mot Mouse. Tysta en av de tyska maskingevären.

Den rödhåriga tog den och sjöng ivrigt:

- Låt pansarstridsvagnarna köra klumpigt genom pölarna...

Därefter kastade flickan igen en granat med sin bara fot och träffade en annan Mouse-kulspruta och bröt dess pipa. Därefter skriker Allah:

- Jag är dödens gudinna, som Hitler fruktar!

Den tyska stridsvagnen stannade. Tillsammans med förlusterna av maskingevär tappade tankfartygen lejonparten av förtroendet. Och "musen" började skjuta från en kort tunna och började bearbeta ruinerna. Ett av fragmenten träffade Alla på hälen och brände den graciösa kurvan på flickans sula.

Skönheten tog den och sjöng:

- Bödeln bränner mina klackar, och gråt hörs!

Med ett välriktat skott bröt Maria den optiska sikten på Musen. Och den massiva tanken travade iväg och började vända. Det är klart var nästan tvåhundra ton stål ska trampas i blindo. Bara tillbaka för att slippa mer problem.

Sedan kom "Lev"-2 till spel. En mer avancerad maskin försöker slå ut hela utrymmet framför sig med elden från en 150 mm kanon. Flickorna vänder näsan åt fascisten som svar.

Maria kastar en granat med sin mejslade fot. Presenten når inte tanken, men den slår ut infanteriet. En afrikan fick till och med huvudet avrivet. Hon snurrade runt i hjälmen och kraschade rakt på tegelstenen.

guldhåriga flickan sa:

- Allt är enligt Guds vilja ... Även misstag!

Alla sjöng entusiastiskt som svar:

- Allt som finns i världen beror på himlens höjder. Men ögonens noggrannhet, men ögonens noggrannhet, beror bara på oss!

Maria sköt igen. Hon bröt den optiska synen av "Lev" och anmärkte rationellt:

- Och Gud ger noggrannhet!

Alla blottade sina tänder och slog sin bara fot på det krossade glaset. Jag kände hur behagligt det var när något skarpt genomborrade min bara sula. Och hon vrålade:

- I allt behöver du skicklighet, härdning, träning - annars blir det ingen nåd!

Maria sköt mot fascisten med det degenererade ansiktet i magen och sjöng:

- Och för Krauts är nåd att slita av huden från skallen! Och tugga, tugga, tugga, skölja ner det med varm pus!

Alla gjorde en min, sköt ... Hon skakade på huvudet och viskade:

- Vilket otroligt tal du har!

Marias ansikte blev blekt och viskade:

- Gud, förlåt mig, en syndare!

Alla skrattade. Hon var en cynisk tjej. Och i barnarbetskolonin slog hon dem som var svagare än henne. Den rödhåriga är skamlös . Och Alla ville dra Maria i hennes gyllene hår. Och inte med händer, fötter.

Och Alla sträckte ut sin bara lem till den kristna flickans lummiga hår, och så fort hon tog tag i trådarna med fingrarna, drog hon.

Maria skriker och vänder sig om och säger:

-Är du galen?

Alla sa hånfullt:

- Så Gud stod ut och befallde dig!

Maria skakade med näven:

- Häda inte, kärring !

Alla svarade och sjöng:

- Och Gud slits åter av skratt, vad bryr jag mig om alla, och vad bryr du dig om mig!

Maria skakade på huvudet och sa:

- Man tar risker varje dag. Och samtidigt, en minut senare, med möjligheten att dra åt helvete, är du oförskämd och uttalar dåliga tal!

Den rödhåriga grimaserade. Hon tog tag i en glasbit med sina bara tår och kastade den i munnen. Jag fångade den med tungan. Hon tuggade glaset och tog en klunk utan att tänka två gånger och sa:

- Helvetet kommer inte att fånga oss!

Maria himlade häftigt med ögonen och morrade:

- Du kommer ingenstans! Eldlus!

Alla blinkade bara med sina smaragdögon som svar. Och hon kastade en granat mot nazisterna och sa:

- Medan kriget pågår, låt oss glömma våra olikheter!

Maria sa malplacerad:

- Guds är Guds , och Caesars är Caesars!

Alla gav en lång sväng och la till:

- Och Hitler är djävulsk !

Maria öppnade eld, slog ner flera personer och tänkte. Hur kan man nå en sådan nedgång i moral som Hitler nådde? Vilken sorts odjur är i mänsklig form? Den där blodiga tyrann som mänskligheten inte har känt sedan Adam och Evas tid. Och samtidigt extremt lyckligt lottad . Kanske till och med den lyckligaste och mest framgångsrika erövraren i mänsklighetens hela historia.

Men Ryssland visade sig vara en tuff nöt att knäcka för fascismen. Kriget i öst går snart in på sitt fjärde år. Ja, nazisterna går framåt. Inte för snabbt, men självsäker. Först på vintern kunde Röda armén pressa Krauts lite. Och nu attackerar fienden igen.

Flickan sköt exakt . Efter att ha förlorat sitt optiska sikte vände Lev-tanken igen och började gå. Och "Panther"-2... En stridsvagn med en lång och tjock pipa och ett relativt litet torn.

En effektiv maskin. Som slog ut nästan vilken mastodont som helst. Här utmärkte sig Alla genom att kasta granater med sina förföriska ben och skadade pipan.

Den rödhåriga djävulen visade hennes ögon i havets färg och väste:

- Jag bryter näsan på dem!

Tysken med den trasiga nospartiet vänder sig om. Spåren skakar som en kvick maskin. Ja, tjejer uppfann bekväm och effektiv taktik. Slå tunnorna och bryt tunnan med granater när rustningen är otillgänglig.

Och den välriktade Maria skjuter exakt, som om hon verkligen var barnbarnsbarn till Robin Hood. Och den guldhåriga skönheten utbrister:

- Under förevändning av humanismens mål,

Att bygga himlen på jorden...

Hitler bytte till fascismens väg -

Templet restes av skurken Satan!

Och hon skjuter som ett sant förintelsehelgon. Hennes bara, mejslade ben kastar en glasskärva och träffar araben mitt i pannan. Och öknens son, som reflexmässigt trycker på avtryckaren på maskingeväret, skär av ett dussin av sina medbrottslingar.

Alla anmärkte gillande:

- Och man lär sig snabbt! Och du gör framsteg mitt framför dina ögon!

Den rödhåriga krigaren kastade också en glasbit med sina bara fingrar och slog afrikanen i ögat. Den exploderade och föll mot ett gäng granater. Och ett dussin andra fighters flög till himlen, eller till helvetet, som saken avgjorde!

Alla twittrade:

- Helvetet kommer att vara en ond plats för dem som har slitit av sig omslaget. Och det heliga jungfrusvärdet högg ner fienderna!

Och den rödhåriga djävulen vände sig igen och väste:

- Det kommer att finnas en kista till dig, bara gjord av aska, och musik i sorg!

Maria kastade omedelbart en granat med båda fötterna, förlamade pipan på den formidabla E-100-stridsvagnen och ringde:

- Till Herren Kristi ära!

Kriget fortsatte. Nazisterna letade efter nya sätt att förstöra och förslava. Sovjetunionen är för stark, och det är inte så lätt att ta över världen. Men att ha många olika typer av vetenskapsmän, inklusive slavar, fascisterna, som hade en unik organisation, skapade nya, fruktansvärda vapen. Något som tidigare varit osynligt.

En av dem är diskotek med unika flygegenskaper, som rör sig snabbt och samtidigt osårbara.

De bästa forskarna i världen modellerade ett unikt vapen. Något som borde ge makt över världen, och i framtiden öppna vägen för erövring av galaxer.

Och nu har en diskussion utvecklats.

Men förstårna fortsatte samtalet. Schauberger började förklara några intressanta detaljer om enheten:

- Begreppet elektricitet i sig är mycket bredare än bara elektronernas ordnade rörelse. Men här är det, när fältet riktas i en spiralrörelse, kan det riva av moln av elektroner och kollidera kärnor som berövas elektronskalet med enorm hastighet. Det vill säga om strömmen flyter längs en liten spiral, men med kolossal acceleration, sker jonisering av sig själv.

Och precis som när kärnor kolliderar i vild hastighet, sker processen för deras fusion. Eller ännu enklare, kärnan detonerar med bildandet av otaliga fria elektroner, som i sin tur genererar elektricitet.

Det vill säga, ett litet batteri med en speciell typ av virvelström, eller ström som liknar miniatyrbollblixtar, genererar, tack vare kontrollerad termonukleär fusion med hjälp av vatten, en enorm mängd speciell elektricitet och en ström av fotoner.

Det vill säga en sådan motor kan bli ett evigt kraftverk. Batteriet levererar strömmen från miniatyrbollblixtar och laddas själv med elektricitet som erhålls från kontrollerad termonukleär fusion i vatten. Som en evighetsmaskin, även om energin i den erhålls genom att omvandla kärnans inre impuls till något mer praktiskt, påtagligt för människor.

Belonzi rynkade pannan och stickade sina ögonbryn:

- Energi utvunnen av elektricitet som mikroskopiska bollblixtar? Låter trevligt. Men verkligheten är inte alltid fantastisk. Du har säkert hört att de verkar bygga kärnfusionsreaktorer. De vill också få energi från klyvning av urankärnor. Man tror att om intraatomära bindningar bryts kommer protoner och neutroner att spridas i alla riktningar snabbare än en bombexplosion. Kanske så, men av någon anledning kan de inte göra reaktorn och själva bomben. Och du tror att det var så här du tog väte med sfärisk elektricitet, som att ösa ärter med en gaffel och sedan stoppa i munnen. Dessutom är något helt annat möjligt. Varför kommer specifikt riktade elektroner att dyka upp, eller kommer kollisionen av kärnor i allmänhet att orsaka fusion? Mycket optimism, men lite motivering.

Schauberger svarade:

- Om motiveringen? Om det inte finns några elektronskal, så hindrar ingenting kärnorna från att kollidera när de komprimeras. Och fältets kollaps kondenserar sådan rörelse, och den ger också riktning åt den utvunna energin.

Om själva processen för fusion av vätekärnor är möjlig, och vi ser detta i exemplet med vår sol, så händer något liknande, bara i mindre skala, även här.

Dessutom är denna process på solen också kontrollerbar, men tyvärr kan vi inte ändra parametrarna där ännu.

Och här, på vattnet, finns en liten sol som ger elektrisk energi. Dessutom kan den omedelbart omvandlas till en elektron och en foton under en kärnreaktion. Det är nästan ingen skillnad mellan dem. Och vad vi vill få till följd av detta - en motor eller en bomb - beror bara på vår fantasi. Dessutom kanske vi kommer på något coolare med tiden.

Belonzi frågade:

- Tja, låt oss säga att det här bara är projekt och till och med planer för nu. Försök i synnerhet att återskapa en stor, naturlig bollblixt, och inte bara en miljon av dessa små.

Schauberger höll med:

- Ja, vi har problem med det här. Men det är inte så olösligt som det verkar vid första anblicken . Och för det andra finns det några andra alternativa sätt, inte så lovande, men också lovande. Vi följer dem.

Belonzi nickade och italienaren började tala själv:

- Sedan urminnes tider tog aerodynamiker från det tredje riket på allvar implementeringen av Coanda- effekten för att skapa enhetens lyftkraft. I Tyskland fanns det aerodynamiska armaturer , och det fanns enastående matematiker. Poängen är en annan. Denna effekt är inte effekten av en lyftkraft, utan effekten av en jet som fastnar på sin strömlinjeformade yta. Du kommer inte ta fart direkt med detta. Behöver dragkraft (eller vinge). Dessutom, om ytan är krökt (för att avleda strålen nedåt och få dragkraft), fungerar effekten bara i fallet med en laminär stråle. Strålen från en gasturbinmotor är inte lämplig för detta. Det måste lamineras . Det är enorma energiförluster.

Schauberger , efter att ha gjort en skiss på diagrammet, korrigerade logiskt:

- Inte så stort. Om t.ex. laminering är inte så primitivt. Det kan till och med tvärtom öka effektiviteten av dragkraften avsevärt.

Belonzi noterade ganska logiskt:

- Det beror på vad man applicerar kraftvektorn på, och hur det kommer att påverka omgivningens motstånd. Och i vissa fall bildas faktiskt ett vakuum framför det flygande tefatet.

Schauberger noterade med en suck:

- Men vi är inte de enda som jobbar med de här projekten.

Belonzi skyndade sig att visa sin kunskap:

Ja, det fanns dem, Schriever - Habermol- skivor ( Schriever , Habermol )

Denna enhet anses vara världens första vertikala startflygplan. Den första prototypen, ett "hjul med en vinge", testades nära Prag redan i februari 1941 . Den hade kolvmotorer och en Walther flytande raketmotor.

Generalissimo från formgivarna Schauberger tillade hastigt, som om han fruktade att han skulle bli avbruten:

- Designen liknade ett cykelhjul. En bred ring roterade runt kabinen, vars ekrar spelades av justerbara blad. De kan installeras i de positioner som krävs för både horisontell och vertikal flygning. Piloten var placerad som i ett vanligt plan, sedan ändrades hans position till nästan liggande. Den största nackdelen med enheten var betydande vibrationer orsakade av rotorns obalans. Ett försök att göra den yttre kanten tyngre gav inte de önskade resultaten, och konceptet övergavs till förmån för att "vertikala flygplan " eller V-7 (V-7), utvecklades som en del av "Hämndvapen" program, VergeltungsWaffen .

Och Belonzi missade inte heller möjligheten att visa sig som en kunnig person:

- Det finns också den så kallade "Flying Pancake" av Zimmerman .

Testad 1942-43 på träningsplatsen i Peenemünde . Den hade Jumo-004B gasturbinmotorer. Den utvecklade en horisontell hastighet på cirka 750 km/h och visade bra reglering, landningshastighet på 60 km/h.

. KAPITEL nr 12.

Schauberger sa något surt:

- Jag vet det. Jag har redan sett ett sådant mirakel. Enheten, som jag kan berätta, såg ut som en upp och nervänd bassäng, med en diameter på 5-6 m. Den var rund runt omkretsen och hade en droppformad genomskinlig hytt i mitten. På marken vilade han på små gummihjul. För start och horisontell flygning använde han troligen kontrollerade munstycken. På grund av omöjligheten att exakt reglera dragkraften hos gasturbinmotorer , eller av andra skäl, var den extremt instabil under flygning.

Belonzi slog till och slog sin näve i bordet:

- Alla dessa enheter, som korrupta tjejer , är instabila.

Schauberger muttrade lekfullt:

- Och om så bara moraliskt!

Belonzi noterade med ett leende:

- Men vi har fortfarande något. I allmänhet är det till och med förvånande att det under kriget inte finns tillräckligt med pengar för så många projekt . Och de säger också att nationalsocialismen har gått i konkurs.

Schauberger noterade logiskt:

- Kanske betyder detta bildligt, eller moraliskt bankrutt. Men de pratade om detta efter Stalingrad, och inte nu, när vi tar övertygande hämnd från ryssarna för staden vid Volga!

Belonzi , oförmögen att göra motstånd, skrattade:

- Ja, det är säkert. Det är sant att ryssarna kommer att kunna motstå så många styrkor samlade från hela världen, varken jag eller du kan tro det, eller hur?

Schauberger skakade negativt på sitt lurviga huvud:

- Och jag kan inte tro det, men... Vi är inte generaler här för att prata om taktik och uppskatta fiendens chanser. Ännu bättre, berätta för oss vilka andra projekt du vet om den här klassen av enheter. Det här är intressant.

Belonzi svarade smygt:

- Ja, väldigt olika. Det här är helt enkelt underbart - Skivan "Omega" av Andreas Epp ( Andreas Epp ) Skivformad helikopter med 8 st stjärnformade kolvar och 2 ramjetmotorer. Under utveckling detta år, 1943. Tja, det här kommer att bli ett problem för honom, jag menar, motorer av det här slaget. Utvecklaren själv, Abel Epp , avstängd från jobbet 1942, föll i demonisk fångenskap.

Belonzi själv skrattade åt det sista inte särskilt passande och taktfulla skämtet.

Efter att ha ritat och korrigerat diagrammet fortsatte han:

- Enheten var en kombination av "fan-fan"-teknik med en fritt roterande rotor som drivs av Focke-Wulf " Triebflugel " pulserande jetmotorer och ökad lyftkraft på grund av "flotationseffekten".

Det verkar som att Belonzi nyligen har studerat sådana dokument mycket noggrant. För han berättade det väldigt smidigt, som om han läste ur det som skrivits.

- Flygplanet, även det en skivformad anordning, bestod av en cirkulär kabin med en diameter på 4 meter, omgiven av en skivkropp med en diameter på 19 meter. Flygkroppen innehöll åtta fyrbladiga fläktar i ringformade kåpor kopplade till åtta Argus Ar 8A radiella motorer med en axiell dragkraft på 80 hästkrafter. De senaste monstren installerades inuti åtta koniska rör med en diameter på 3 m.

Huvudrotorn var fixerad vid skivans axel. Rotorn hade två blad med en Pabst-designad ramjet i ändarna och en rotationsdiameter på 22 m.

Belonzi , samtidigt som han listade olika egenskaper hos tysk teknologi, blev alltmer upprörd. Tydligen var han fylld av stolthet över ett främmande, till och med allierat, land. Och i rösten kunde man känna värmen i tonen med vilken pionjärerna uttalar eden:

- När stigningen på bladen i hjälpmotorerna ändrades accelererade rotorn och kastade ut en stark luftström. Jetmotorerna startades vid 220 rpm, och piloten varierade stigningen på hjälpmotorerna och huvudrotorn med 3 grader. Detta räckte för att få oss upp.

Belonzi snurrade med armarna ovanför huvudet och föreställde sig tydligen sig själv som en helikopter:

-Huvudpropellern var av autoroterande typ och skapade inget vridmoment. Till skillnad från helikoptrar var den inte fixerad i gångjärn, utan monterad styvt, som propellern på de vanligaste flygplanen. Enheten är dock inte vanlig!

Den extra accelerationen av hjälpmotorerna lutade bilen i önskad riktning. Detta avböjde lyftet av huvudrotorn och ändrade därför flygriktningen.

Schauberger anmärkte med viss avundsjuka:

- Och vi borde ha överträffat det här.

Belonzi gick lätt med på:

- Det borde det förstås ha varit, men det är för många konkurrenter. Till och med Kurt Tank var involverad i denna strävan.

Det österrikiska geniet visslade förvånat, som en gatuborre:

- Till och med han? Men han är redan överbelastad med arbete. Det verkar vara att utveckla en ny, förbättrad version av Focke-Wulf jaktbombplan. Den verkar heta TA-152. Han vill skapa ett fordon med kraftfulla vapen och som kan utföra multifunktionella funktioner, med utmärkt manövrerbarhet.

Belonzi var också full av skepsis:

- Han kan förstås inte hantera så många projekt, men Tank kommer inte att arbeta ensam. Han har ett helt team med assistenter som jobbar med olika projekt. Men en av hans närmaste assistenter föreslog en design för ett i grunden nytt flygplan.

Schauberger spetsade öronen:

- Om möjligt, vänligen ge mer information.

Belonzi började förklara:

skivformade helikoptern designad av Kurt Tank, en av de sista modellerna av en ny typ av flygplan utvecklad i Tredje riket, testades aldrig. Den höga, bepansrade cockpiten inhyste de roterande bladen på en stor turbopropmotor. Den flygande vingkroppen innehöll två luftintag i de övre och nedre främre delarna av flygkroppen. Skivplanet kunde enligt beräkningar flyga som ett vanligt flygplan, eller som en helikopter, röra sig i vilken riktning som helst och sväva i luften.

Schauberger , med viss berättigad skepsis, anmärkte:

- En av de svaga punkterna med den här typen av skivformade anordningar är deras beväpning.

Belonzi sa med viss entusiasm:

- Ja, det finns ganska bra vapen där. Tro inte att Kurt Tank är en så enkel och kommer att missa sin chans.

Schauberger svarade ironiskt:

- Vem skulle tvivla på det!

Italienaren sa allvarligt:

- Så det var planerat att använda så många som sex eller till och med åtta Maiaeg MS-213 kanoner (20 mm, eldhastighet 1200 skott per minut) och fyra 8-tums K100V8 luft-till-luft fragmenteringsbrandmissiler som vapen på Blixtboll '. Alternativa vapenalternativ utvecklades också, eller snarare övervägdes: 30 mm kanoner, 37 mm kanoner och till och med 75 mm RA-40 i en attackmodifiering. Som den som är installerad på HE-129.

Skivplanet är naturligtvis tänkt som ett mångsidigt flygplan: en interceptor, en stridsvagnsförstörare, ett spaningsflygplan, som lyfter från positioner i skogen, fälten och till och med från däcket på ett hangarfartyg. 'Ball Lightning' borde ingå i serien. Det vill säga massproducerat sedan början av 1944. Och kanske ännu tidigare, om de kan.

Schauberger sa helt allvarligt:

- Kriget slutar i alla fall inte före vintern, även om vi lyckas ta Moskva. Men vårt projekt borde i teorin bli ett sådant vapen att vi verkligen kan kalla det ett mirakel.

Belonzi kisade med höger öga och anmärkte:

- Bra flygegenskaper hos skivplanet , det här är förstås en klass, men ... Utan vapen och starka rustningar är de till liten nytta.

Schauberger utbrast glatt:

- Det är allt! Därför har jag kommit på ett idealiskt skydd från alla granater och missiler som fienden kan skjuta mot oss.

Belonzi sa viskande:

- En laminär jet, med en mycket hög hastighet, en storleksordning högre än ljudhastigheten, som strömmar runt ett flygplan. Det är tanken som blåser bort både själva granaten och sprängvågen.

Schauberger sa:

- Inte bara laminärt flöde, utan även detta. Något som kommer att göra ett flygande tefat osårbart, som i en saga, och samtidigt beväpnat, något starkare än flygvapen och raketer.

Belonzi klappade händerna:

- Verkligen! Mirakelvapen! Osårbara flygande tefat och ett supermedel!

Under tiden kämpar krigare med mer prosaiska, men inte mindre effektiva vapen. I synnerhet åkte fyra flickor på sin senaste självgående pistol E-50, en modifiering av en stridsvagnsförstörare. Fordonet hade kraftfull rustning och en 88 mm kanon med en pipalängd på 100 EL.

Tjejerna ville ha just den här modellen med mycket ammunition och bra skydd. Lutande pansar på 180 mm gav pannskydd mot eventuella pansarvärnsvapen. Sidorna är väl stängda, 120 mm i vinkel, och 50 mm är också sidoskärmar, och en motor på 1200 hästkrafter.

Så här dök den nyaste modellen ut, som påminner om en förstorad E-10-maskin. Och hon flyttades i riktning mot den sovjetiska militära positionen.

Flickorna hade under attacken mot Röda arméns position skjutit sin stridsutrustning och pratade nu klokt medan de tjänstgörande pojkarna fyllde på ammunitionen.

Gerda sa irriterat:

- Ryssarna försöker kamouflera sina stridsvagnar snarare än att inleda mordiska motattacker.

Charlotte flinade och fnyste föraktfullt:

- De blir smartare ... De har kämpat i så många år. Men vi slår dem ändå. Och vi vinner.

Magda suckade och korsade sig och anmärkte:

- Allt är enligt Guds vilja ... Men segrar är svåra för oss!

Christina skrattade och sa:

- Men vinner vi, då är Gud på vår sida! När allt kommer omkring har Tyskland, efter att ha börjat i det små, redan åtminstone hälften av världen. Och med Ryssland är vår seger bara en tidsfråga.

Gerda bekräftade lätt:

- Ja! Vi agerar mycket försiktigt. Först kastar vi bomber och stryker dem med artilleri. Sedan skickar vi fram stridsvagnar och bryter in i positioner. Vi försöker dra på oss färre förluster. Och det lyckas. Så vi kommer också att ha en seger på Röda torget.

Magda ryckte på axlarna och körde sina bara sulor över det karga gräset och mumlade:

- Ja, det blir seger! Enligt Guds vilja!

Christina log ironiskt och sa:

- Gudarna hjälper inte de svaga . Och för dem som inte är trygga i sig själva!

Magda svarade:

- Herren hjälper de förkrossade!

Christina invände hårt:

- Nej, Gud hjälper dem som krossar hjärtan!

Flickorna reste sig från gräset och sprang över gräsmattan. De var som vanligt i bikini, barfota, kurviga, vältränade, solbrända. Mycket vacker... En exemplarisk standard för arisk skönhet. Himmelska och samtidigt dödsbringare . Det som får fiender att darra och beundrare att beundra. Den legendariska fyran!

Vad kan en poet skriva om dem? Detta är en strålande ström av en bergsbäck och solen. Och samtidigt het do. Med kroppar andas styrka och hälsa. Det är sommar och det är väldigt trevligt för vackra flickor att springa barfota, det sammetslena gräset kittlar deras bara sulor. Bra för skönheterna. Höga, elastiska bröst reser sig och skakar. Och smala midjor sätter fart på tjejernas starka och lyxiga höfter.

Gerda frågade Magda medan hon sprang:

- Tror du att Herren älskar oss?

Honungsblondinen sa bestämt:

- Gud älskar oss, men han testar oss! Däremot tror jag på vår slutliga seger !

Christina log och morrade:

- Vi ska trampa runt i Kreml med våra graciösa, bara fötter!

Charlotte fnissade och slängde klumpen med sin underben. Det träffade den unge araben i näsan. Han sprang iväg i rädsla. Han ville inte längre se på flickornas himmelska skönhet.

Och de onda Terminator-tjejerna hade kul. Skönheterna, som tittade på mäns rädsla, ville tvinga dem att kyssa deras fötter.

Gerda stannade och ropade hotfullt till en officer från en stridsvagnsbrigad:

- På knäna!

Han föll lydigt ihop och log smickrande:

- Åh min gudinna...

Gerda sträckte ut sitt mycket vackra ben, varifrån lukten av en fräsch flickkropp kom. Officeren började kyssas utan att vänta på ett kommando. En flicka av underbar skönhet, nästan naken och kurvig, kände upphetsning av mannens beröring och började andas tungt. Desire vaknade i resten av hennes vänner. De började också skrika på de tyska officerarna och tvinga dem på knä.

Inte ens Magda kunde motstå. Och hur tjejerna ville älska. Skönheterna var så exalterade av mäns och pojkars beröring. Känslan av lust och köttets kallelse är berusande. Flickorna tar av sig resterna av sina kläder och rusar mot männen. Passioner flyger iväg i havet, och vällustiga suckar och rop hörs.

Att älska tände tjejerna. Efter detta kände de sig väldigt glada och fräscha. Just det faktum att flickorna hade sex med obekanta män, och med flera på en gång, väckte dem snarare och kastade dem i förtjusning, detta faktum av extrem skamlöshet .

Bara en religiös Magda var upprörd och gnällde:

- Vad gör vi, tjejer? Du kan inte göra det på det här sättet! Är vi djur att para oss med det första gänget människor vi möter? "Flickan korsade sig och viskade, brinnande av försenad skam. "Herre förlåt oss för en sådan vidrig synd."

Christina fnyste föraktfullt:

- Vi har vår egen Gud! Och han berättar för oss att den enda synden är feghet och svek mot fosterlandet!

Gerda slickade sig om läpparna och anmärkte:

- Men du fick också orgasmer med oss! Så ta det inte till hjärtat!

Fiery Charlotte anmärkte:

- Det verkar som att Magda har precis tillräckligt med tro och förståelse för Guds ord för att förgifta hela hennes jordiska tillvaro och beröva sig själv livets glädjeämnen. Olycklig tjej!

Magda suckade tungt och höll med:

- Ja , jag är verkligen olycklig. Så vad kan du göra åt det? Ack, du kan inte dricka Herrens bägare och djävulens bägare på samma gång!

Gerda svarade allvarligt:

- Tro inte det. Snart kommer det tredje riket att etablera en annan religion, som skiljer sig från kristendomen. Och du kommer inte behöva lida av föråldrad, borgerlig moral!

Charlotte viftade med näven genom luften och anmärkte:

- Ja, moral, av ordet smutsig ... jag hatar alla konventioner! Jag ville ha kärlek, och jag fick det!

Magda sa hårt:

- Det här är inte kärlek, utan djurparning. Och i allmänhet vet jag själv inte vad som kom över mig. Det var som om en våg hade rullat in och en enorm lust var överväldigande.

Gerda skakade på huvudet och drog handen genom håret:

- Låt oss inte prata om det här. Låt oss kämpa bättre!

Och deras fighter flyttade åter in i kampen. Flickorna undersökte IS-2 genom skopet. En sovjetisk stridsvagn med en kraftfull kanon började skjuta från långt avstånd och träffade överraskande nog den självgående pistolen. Visserligen träffade slaget frontalrustningen och rikoscherade, men flickorna kände en skakning.

Gerda noterade:

- Och ryssarna skjuter exakt!

Magda visslade:

- Vi slog till på fem och en halv kilometers håll. Nåväl, jag ska svara honom!

Och den blonda terminatorn sköt tillbaka. Den träffade pannan på tornet, men på grund av det långa avståndet penetrerade den inte pansaret. Men det ryska monstret kände också slaget på 88 mm, med en piplängd på 100 EL. Och hans tank stannade.

Charlotte föreslog:

- Låt oss komma närmare. Han är fortfarande bortom vår genomträngande kraft!

Magda noterade:

- Från fyra kilometer kommer vi att träffa den här stridsvagnen frontalt! Men han kommer inte att ramla oss rakt av! Perfekt bokning med vår maskin.

Christina förtydligade:

- Frontpansringen, tack vare pansarlutningen i fyrtio grader, är idealisk, men sidobepansringen är inte särskilt bra, även om IS-2 inte kommer att penetrera oss i den övre delen.

Magda sköt mot T-34-76 och penetrerade skrovets främre pansar på långt avstånd. Nospartiet flög av och stridssatsen började slitas sönder. En sovjetisk stridsvagn gick sönder.

Det tyska fordonet fortsatte att närma sig. IS-2 sköt igen och träffade igen, men projektilen gick in i ytterligare en rikoschett. Gerda visslade:

- Det här är ett riktigt tank-ess. Slå från ett sådant avstånd för andra gången i rad. Det är till och med synd att döda en sådan kille!

Magda sa med ett leende:

- Pratar du om en kille? Eller så är det en tjej!

Gerda suckade tungt och anmärkte:

- Och tjejen är ännu tyngre! - Och så stickade den blonda terminatorn hennes ögonbryn. - Men fienden är fienden, och han måste förgöras!

Magda riktade också sitt vapen med en suck och väste:

- Allt omöjligt är möjligt i vår värld! Men glöm ändå inte bort Gud!

Christina tog kroken med tårna på sin bara fot och skrapade en åttasiffra på rustningen och väste:

- Så jag skapade oändligheten!

Gerda sa allvarligt:

- Vi borde skaffa några män. Ett helt harem, eller ännu bättre tre harem!

Christina inbillade sig detta och spinnade nöjt. Och Magda slog ytterligare trettiofyra. En välriktad djävul. En riktig mördare under ett änglalikt utseende.

Charlotte uttryckte det kvickt:

- Du behöver inte en man, du behöver ett harem!

Gerda sträckte ut tungan:

- Jag kommer att tortera män till döds! Jag ska spika deras öron!

Den tyska stridsvagnen träffades återigen av en granat från IS-2. Det här är verkligen något slags fantastiskt ess. Projektilen gled mycket nära mynningen. Och Christina sa i rädsla:

- De kan ta av oss vapnet! Magdochka, ta bort deras pistol.

Den ljushåriga flickan, som om den var täckt av guldpulver, morrade:

- Jag ska göra det! Och då ska vi försöka ta den här besättningen levande!

Och skönheten korsade sig. Sedan riktade hon pistolen med sina graciösa, bara fötter. Detta är mer exakt än att använda händerna. Flickan tog tag i bältet med tänderna och tryckte på knappen med fingrarna.

Pistolen dundrade och en stor pansargenomträngande granat, som flög flera kilometer, träffade pipan på ett sovjetiskt fordon. Ja, den här kvinnan Magda är träffande. Hon slog mig exakt rätt, som om hon slog henne i näsan.

Gerda visslade:

- Ja, du har noggrannhet! Ja sir!

Flickan, honungsblond, svarade självsäkert:

- Enligt Guds vilja är detta allt!

ett fikon med sina rörliga tår :

"Du kommer inte att uppnå någonting utan din egen skicklighet." Och vår träning och utmärkta genetik och stridsträning!

Charlotte sjöng entusiastiskt:

- Du vet mycket väl Mag, världen är fylld av mirakel. Det här är de enda mirakel människor kan göra själva!

Magda fnissade och sköt mot SU-76:an. Hon körde in ett granat i en bil och kvittrade:

- Vi har speciella nyheter. Vi tjejer är helt enkelt toppklass! Och sedan hör sånger om kärlek som sjungs till gryningen!

Det sovjetiska fordonet exploderade och granaten detonerade. Den tyska långpipiga pistolen ledde till död och förstörelse för alla.

Magda suckade tungt och sjöng:

- Förlåt mig mina synder, far. Jag vet, jag har många av dem! Lyssna, snälla och hjälp! Jag vill omvända mig inför Gud!

Gerda och Charlotte grimaserade av förakt. De kände redan till projekten för en ny kyrka, där korset skulle ersättas av ett hakkors. Hittills har det dock varit problem med pantheonet. Å ena sidan ville Hitler ha en enkel och begriplig monoteism. Men å andra sidan hade toppen av det tredje riket en önskan att inkludera de gamla tyska gudarna i pantheon. Och detta urholkade monoteismen.

Führern var benägen till tanken att det i början bara fanns en Gud. Sedan skapade han andra gudar som utan tvekan lyder den Allsmäktige Superguden. Det var både enklare och tydligare för tyskarna. Det vill säga, Nadbog är en, som Führern, och resten är som bojarerna under tsaren.

Så i själva verket är det enklare och tydligare. Tyskarna ansågs vara en nation utvald av den allsmäktige Gud för att styra universum. Alla andra är bara slavar. Det var planerat att ersätta korset med ett hakkors och måla om kyrkorna i svarta, vita och röda färger. Och naturligtvis förändra helgonen. Genom att hänga Hitler, hans menageri och några tyska gudar på ikoner.

Ljus stod kvar framför ikonerna, men facklor tändes också. Bönerna förändrades också. Stolarna togs bort, och det var planerat att utföra tjänsten endast stående och knästående. Externt skulle de nya templen behöva ha en åttauddig kupol av rött och vitt.

Dessutom planerade nazisterna att återuppliva människooffer och återuppliva antik tempelprostitution. Resultatet blev en sådan fruktansvärd blandning av hedendom och monoteism, dessutom av barbarisk form.

Det är inte utan anledning som bildandet av den nya religionen gick relativt långsamt, för att inte orsaka en splittring i det krigförande samhället.

Dessutom trodde nazisterna mer på nya typer av supervapen än på ockulta krafter.

Här finns till exempel den nyaste pistolen, och faktiskt den mest praktiska för att förstöra stridsvagnar. Precis som hennes senaste skop.

Magda sköt, träffade SU-122:an och stammade:

- Åh, vad ond jag är!

Gerda flinade illavarslande och kurrade:

- Tiden kommer, och Kristi namn kommer att glömmas bort i hela världen! Och hakkorset kommer att absorbera allt och alla!

Valerka knöt sina nävar i raseri och utbrast:

- Nej, hammaren och skäran kommer att styra världen!

Och en hyperblaster dök upp i pojkens händer.

Levka noterade också med aplomb:

- Vi kämpade, och vi kommer att kämpa!

Och i pionjärpojkens händer uppstod en förintelseattityd. Och han skakade den och stampade argt med bara foten och krossade kackerlackan.

Marinka skaffade sig också en imponerande arsenal och väste:

- Lenin, partiet, Komsomol - nederlag väntar på dig!

Slavka höll den pulserande ultraljudssändaren i sina händer, skakade den beslutsamt och sa:

- Jag såg Führern och hans hord i kistan!

Tre pojkar och en flicka skakade sina vapen och utan att tänka två gånger öppnade de mordisk eld mot de annalkande nazisterna och spydde ut hyperplasm. Och hon bokstavligen krossade sina fiender. Och soldaterna i det tredje riket förvandlades bokstavligen till läckra kebab framför våra ögon.

Och tankarna formligen smälte och förvandlades till floder av flytande, gnistrande stål.

Och det rann som röda bäckar. Marinka trampade på en av dessa bäckar med sin bara fot . Hon brände sin nakna, barnsliga sula och skrek:

- Ultra-svart hål !

Valerka nickade instämmande:

- Ja, vi måste ta hand om våra ben, vi är fortfarande barn!

Slavka fortsätter att spy ut strömmar av aggressiv hyperplasm mot nazisterna och bränner både fiendens soldater och utrustning, både stridsvagnar och flygplan.

Och så föreslog pionjärterminatorn:

- Vi kanske kan sjunga?

Levka bekräftade med en energisk nick:

- Det är precis vad vi kommer att sjunga! Och det blir hyperfotoniskt !

Valerka hostade och sjöng med känsla och energi:

Jag är en modern pojke, som en dator,

Och det är lättare att säga , ett ungt underbarn ...

Och det blev väldigt coolt -

Att Hitler kommer att vara lite besatt!


Pojken är barfota genom snödrivorna och går under fascistiska vapen... Hans ben är röda som en gås,

och en sorglig uppgörelse väntar honom!


Men pionjären rätade djärvt på axlarna

, leende  steg för att bli skjuten...

Führern skickar någon till ugnarna,

Någon träffades av en fascist med pilar!


Ett underbarn pojke från vår tid, tog en sprängare och rusade djärvt in i striden ...

Fascistiska chimärer kommer att upplösas,

och Gud den allsmäktige kommer att vara med dig för alltid!


En smart pojke slog Krauts med en stråle, Och mejade ner en hel rad av monster ...

I fjärran från stålet närmare kommunismen,

slog Han fascisterna med all sin kraft!


Underbarnet skjuter en stråle, trots allt, han har en mycket kraftfull sprängare... Han smälter "Panther" i en klunk, trots allt, det är enkelt , du vet, schmuck!


Vi kommer att utplåna fascisterna utan något, Och vi kommer helt enkelt att utrota motståndarna ...

Vår sprängare slog med all sin kraft,

Här sprider keruben sina vingar !


Jag förstör dem, utan en glimt av metall, Denna kraftfulla "Tiger" fattade eld...

Vad är Krauts, vet du inte tillräckligt med land?

Du vill ha fler jävla spel!


Ryssland är ett stort imperium,

som sträcker sig från havet till öknarna...

Jag ser en flicka springa barfota,

Och en barfota pojke - gå vilse!


Den förbannade fascisten flyttade hastigt tanken, Med en stålvädur körde han skarpt in i Ryssland ...

Men vi lägger burkar med blod åt Hitler,

Vi slår sönder nazisterna i små torvbitar!


Fosterlandet , du är mig kärast,

Gränslöst från taigans berg och mörker... Det finns ingen anledning för soldater att vila på sina sängar - Stövlar

gnistrar i den galanta marschen!


Jag blev en stor pionjär vid fronten, jag vann Hjältens stjärna på en gång ...

För andra utan gränser ska jag vara ett exempel,

kamrat Stalin är helt enkelt ett ideal!


Vi kan vinna, jag vet säkert, även om historiens handling är annorlunda ...

Och attacken från de onda avföringskämparna kommer,

Och Fuhrer har blivit något riktigt coolt!


Det finns lite hopp för USA, de flyter utan några spratt... Führern är kapabel att störta från piedestalen, Fruktansvärda kapitalister, bara skräp!


Vad ska man göra om pojken befann sig

i fångenskap, avklädd och driven ut i kylan...

Tonåringen kämpade desperat med Fritz , men

Kristus


led för oss och med honom! Då kommer han att få utstå tortyr, När de bränner dig med ett rött järn ...

När , efter att ha brutit flaskor på ditt huvud,

tryckte de en glödhet stav i hälarna!


Du borde vara tyst, pojke, bita ihop dina tänder och utstå tortyr som en ryska titan...

Låt dem bränna dina läppar med en tändare, Men Jesus kan rädda kämpen!


Du kommer att genomgå vilken plåga som helst som pojke, Men du kommer att uthärda det utan att böja dig under fransen ...

Låt racket girigt riva dina händer,

Bödeln är nu både kung och svart prins!


Någon gång tar plågan slut, Du kommer att befinna dig i Guds vackra paradis ...

Och det kommer att finnas tid för nya äventyr,

Vi kommer in i Berlin när maj gnistrar!


Tja, så tänk om de spände upp ett barn,

fascisten kommer att kastas i helvetet för detta ... En klar röst hörs

i Eden,

Pojken återuppstår - glädje är resultatet!


Så du behöver inte vara rädd för döden, låt det finnas heroism för fosterlandet ...

När allt kommer omkring, har ryssarna alltid vetat hur man kämpar,

vet att ond fascism kommer att förstöras!


Vi kommer att gå som en pil genom paradisets buskar,

Med en flicka som är barfota i snön ...

Nedanför oss är en trädgård, sjudande och blommande,

jag är en pionjär som springer genom gräset!


I himlen kommer vi att vara för evigt glada barn, Vi är underbara där, väldigt bra ...

Och det finns ingen vackrare plats på planeten,

Vet att det aldrig kommer att bli svårt!

Barnen i denna del av drömmen var hjältar, och i den andra delen ägde också mycket betydande händelser rum.

Efter att ha simmat i Volga låg tjejerna på stranden. Medan Wehrmacht inte hade bråttom att flytta längre norrut. Nazisterna kompenserade för skadan, de flesta av förlusterna var i utländska divisioner och pressade de sovjetiska trupperna med luftangrepp.

Det verkar som att Hitler var något besviken. Ryssarna kämpade envist, och motståndsstyrkan föll inte. Eller fascist nummer ett hade andra överväganden. Men i alla fall tvekade nazisterna. Och vi har inte gått vidare än.

Flickorna kunde inte ligga tysta på stranden de vred sig och vred sig som en snurra.

Och Magda började plötsligt gråta. Gerda, som såg att flickan med guldhår vrålade, fnyste föraktfullt:

- Nåväl, återigen kommer vårt helgon att prata om moral...

Magda nickade instämmande:

- Självklart begick vi en sådan synd...

Charlotte brast ut i skratt.

- Själv stönade hon och vrålade med oss från orgasmer, och nu blåser hon snor !

Gerda hoppade upp. Hon var lång, solbränd, bara klädd i tunna trosor. Krigaren väste:

- Tillräckligt! Kom ihåg att Bibeln är en judisk bok. Det är inte för arierna!

Christina tillade:

- Och skäm inte oss! I det tredje riket fanns och finns det inte , och det kommer aldrig att bli kristendom igen! Vi kommer att skapa vår egen monoteism, den ariska monoteismen ... Och det kommer inte att finnas någon annan religion förutom nazismens religion!

Den rödhåriga djävulen, som sa detta, började till och med skrika och stampa hennes bara, mejslade fötter.

Magda skakade negativt på huvudet:

- Nej, du förstår fortfarande ingenting...

Gerda morrade argt:

- Vad ska vi förstå? Att du är förgiftad av den judiska religionens gift. Och det finns den bästa och ariska. Du måste äntligen bli vår och avsluta Abraaism i din själ!

Christina blottade tänderna och fnissade:

- Bara en ond religion, kanske nazist... Ond, och samtidigt konstruktiv. Vad hjälper en religion som förbjuder att ens titta på kvinnor och beundra dem?

Magda slog argt sin graciösa fot på den varma sanden och svarade:

- Kärnan i någon religion är inte dess yttre attraktionskraft, utan dess äkthet!

Gerda fnissade och frågade , uppriktigt förvånad :

- Vilka är kriterierna för äkthet? Bevisa att Bibeln är Guds ord och den Allsmäktiges uppenbarelse !

Magda sa inte alltför självsäkert:

- Tja, till exempel bibliska profetior...

Gerda tittade med sina safirögon frågade med ett uttryck i rösten:

- Finns det en profetia om det tredje riket och att Tyskland ska ta över hela världen?

Magda spred hjälplöst ut sina armar och sprang på tån på sin bara fot och sa knappt hörbart:

- Nej! Den är inte där!

Gerda drog en avgörande slutsats:

- Så dessa profetior är ingenting värda! Även ägg utan äggula.

Magda skakade på huvudet och satte sig tyst i lotusställning. Det pågick en uppenbar kamp inom henne. Mellan önskan att vara en sann arier och att förbli i Kristus.

Magda själv visste inte vad hon skulle välja. Hon ville verkligen skaka av sig kristendomen och bli en riktig best. Men å andra sidan hölls lusten att kasta sig in i lasten tillbaka av något. Ibland svimmade Magda och fick orgasmer när hon famlades och knullades av unga och stiliga män. Och nu plågade hennes samvete henne.

Christina tänkte högt och sa:

- För mig, från allra första början, var det som orsakade avslag i Bibeln just det faktum att judar är Guds folk. - Tjejen stampade med sin bara häl i sanden, drog upp damm och fortsatte. - Judar, finns det Guds folk? Tja, vad kan vara mer absurt? Jag orkar inte alls med det här. Vad idiotiskt detta låter. Tja, vem kunde tro det?

Gerda ryckte på axlarna och sa:

- Det finns mycket i Bibeln som inte går att förstå med förståndet. Vi fascister kallas bödlar eftersom vi förstör underlägsna individer av mänskligheten. Men Gud i Bibeln översvämmade hela världen och dödade miljontals människor och många oskyldiga djur. Lämnar bara åtta personer. - Flickan lade sig på sanden och fortsatte med armhävningar på nävarna. - Tänk på hur mycket grymhet det finns i den här judiska boken. Och judarna själva uppträdde barbariskt i erövringskrig .

Charlotte bekräftade:

- Det är allt! Och vad de hade för inbilskhet. De ville döda Paulus när han tillkännagav att Herren hade för avsikt att rädda hedningarna också. Som pompösa kalkoner som anser att andra nationer inte är värda livet!

Magda lyfte på huvudet och förtydligade:

- Evigt liv!

Charlotte satte sig ner i en horisontell klyfta och fnittrade anmärkte:

- Och ändå. Führern lovade inte himlen efter döden. Han lovade att upphöja det tredje riket under denna generations livstid. Och det hände! Det har inte ens gått tolv år sedan vi var herrar över halva världen!

Den rödhåriga djävulen blinkade till sina vänner och tillade:

- Och Bibeln lovar himlen först efter döden.

Gerda rättade till den eldiga Charlotte:

- Inte efter döden. - Den blonda terminatorn skakade på fingret. - Inte ens efter döden, utan först efter Kristi andra ankomst och världens ände. Så de rättfärdiga har en mycket lång väntan på himlen!

Christina gjorde en kullerbytta och vrålade:

- Och vi njuter redan av paradiset på jorden! Eller, åtminstone, aktiv odödlighet!

Gerda bekräftade lätt:

- Det är allt! Och vad behöver vi? Mycket, och samtidigt har vi nästan allt redan!

Magda sa argt:

- Exakt, den är redan där... eller... för nu!

Gerda öppnade sina safirögon:

- Förstod du inte?

Magda förklarade lätt:

- Det är bra att leva på jorden när man är ung och vacker. Men försök att föreställa dig att du är en gammal kvinna. Och ingen behöver det ännu !

Gerda förvrängde sitt unga, fräscha ansikte:

- Wow, vad är det här för?

Magda sa upphetsat:

- Och dessutom. Om du blir förfallen och ensam, sjuk och skadad, då kommer din enda tröst att vara Kristus.

Gerda stampade argt med bara foten och svarade:

- Nä, det gör jag inte! Jag kommer att vända mig till Thor den sista timmen!

Christina gjorde ett charmigt leende och sa:

- Vad får dig att tro att vi ska bli gamla?

Magda ryckte på axlarna och sa:

- Vi är människor. Och alla människor blir gamla!

Christina fnissade och sa:

- Tänk om den ariska vetenskapen besegrar ålderdomen?

Magda log och blinkade med sina pärlande tänder:

- I det här fallet blir jag väldigt glad!

Christina kurrade:

- Allt omöjligt är möjligt i vår värld. Den ariska guden upptäckte att två och två är fyra!

Charlotte flinade och snurrade på höfterna och sa:

-Det finns inget mer hemskt än ålderdom. Detta är ett mycket hemskt tillstånd!

Gerda nickade och noterade:

- En ung hund är bättre än ett gammalt lejon. Eh, om jag bara kunde hitta ett botemedel mot odödlighet!

Charlotte sjöng med nöje:

- För alltid ung, för alltid barfota!

Gerda nickade instämmande:

- Vi går runt utan skor hela tiden , och därför kommer vi att bevara vår ungdom för alltid!

Magda fnissade som svar och anmärkte:

- Svarta är också barfota hela tiden, men de blev inte odödliga!

Gerda påminde:

- Min namne älskade att springa barfota genom snön eller höstleran. Och förevigat hennes namn! Så varsågod och glänsa dina nakna, flickaktiga klackar!

Charlotte snurrade på sanden, gjorde en längsgående klyvning och kvittrade:

- Åh, ålderdom, förbannad ålderdom. Jag kommer inte att skiljas från en miljard - jag kommer att vara evigt ung!

Gerda ryckte på axlarna och noterade:

- Våra fyra har både pengar och dödsbo inne Afrika och Ryssland. Och vad vill vi?

Christina sa med entusiasm:

- Ett helt harem av män! Det skulle vara så fantastiskt att ha en seraglio av hanar!

Charlotte höll snabbt med:

- Ja, det vore coolt. Jag älskar mångfald hos män!

Magda ville gnälla om själen, men ändrade sig. Bara ansiktet blev ännu sorgligare. Så här går livet till. Därmed inte sagt att det är fruktlöst. Det skulle vara synd om de fyra skulle klaga. De har uppnått mycket. Det finns också utmärkelser, något värre med rang. Och stor ära. Och materialanskaffningar.

Betrakta dem, med jordiska mått, mycket lyckliga, och blev aldrig allvarligt sårade under hela kriget.

Och samtidigt kan de inte kallas helt lyckliga. Vad är fördelen med kristna? De nöjer sig med lite i livet. Och därför verkar det i alla fall för dem som att de är glada. Även om Kristus inte lovade harem och palats.

Magda kände sig ibland helt enkelt olycklig. Speciellt när jag tänkte på Kristus. Okej mord. Både Simson och David dödade. Det fanns många ligister bland helgonen. Men sexuell lust? Hennes varma blod! Magda ville ha kärlek, inklusive fysisk kärlek. Hon föddes med ökad sexualitet. Precis som resten av tjejerna.

Och hur ska Gud förlåta henne för detta?

Och även om kristendomen inte är den sanna religionen, vad är då sanningen?

Magda ställde en fråga till sina vänner:

- Varför skulle vi tro, om inte Kristus?

Gerda svarade argt:

- Vadå, räcker inte Führern för dig?

Magda himlade med ögonen och svarade:

- Ja, Führern är jättebra. Men kan han ge odödlighet?

Charlotte sa rationellt:

- Kristendomen passar i alla fall inte oss. Vi kan inte låta bli att synda. Vi behöver inte en Gud som kommer att avskaffa synden helt!

Magda spred sina händer och noterade sorgset:

- Så alternativet är evigheten i helvetet?

Charlotte fnissade och föreslog:

- Det kanske inte är så illa där.

Gerda stampade ilsket på sin runda häl, träffade en platt sten och skällde :

- Det blir inget helvete för arierna! Den sanne Guden ger seger! Vi vinner, och det här är det mest övertygande. Vi har ingen bibel. Vi har Mine Cafe. Och inget annat än Führerns verk!

Christina föreslog till tjejerna:

- Låt oss springa!

Tjejerna passade på att sträcka på benen med entusiasm. I allmänhet, medan det är lugnt, kan du vila.

Magda sprang och tänkte. Ja, det mest värdefulla en person har är ungdom och hälsa. När så inte är fallet, då ger inte kapitalet glädje. Hur är det med sex? Detta föryngrar kroppen. Och därför är det användbart för fysisk kondition, särskilt för kvinnor. Och abstinens är extremt skadligt.

Men den kristna moralen säger något annat. Och i allmänhet är världen orättvis. Det som ger dig mest glädje är skadligt. A till exempel vill jag verkligen ha choklad. Men de blir inte feta, eftersom de ständigt är i rörelse.

Vad kan du säga om himlen? Skulle det inte vara för tråkigt utan synd?

Magda tänkte också på Satan. Frågan är nästan evig. Varför skapade Gud Gryningens Son, i vetskap om att han skulle synda och föra bort miljarder intelligenta varelser med sig? En intressant version uttrycktes av profetinnan Elena: Gud behövde inte robotar. Och den Allsmäktige beslöt, även på ett så grymt sätt, att visa universum syndens destruktivitet och värdet av gudomlig kärlek och nåd.

Även om å andra sidan på något sätt att avskriva biljoner änglar och ofrälsta människor i förväg för bortskaffande, eller dessutom för evig fördömelse, ser ut som SS-experiment på universum. Något som denna inokulering mot synd, och faktiskt från idén om att leva oberoende av Gud, ser fanatisk ut och sätter Skaparen själv i ett dåligt ljus. Å andra sidan, om lydnad mot skapelsen är så viktig för Gud, skulle det inte vara lättare att initialt skapa biorobotar som i princip inte är kapabla att synda!

Men en präst eller teolog kommer att invända: robotar är inte kapabla till uppriktig kärlek! Endast en levande varelse som kan synda kan verkligen, och inte enligt ett programmerat program, älska!

Lucifer håller med om detta. Till viss del har demoner blivit ett brödraskap med principer om ömsesidig respekt. Men om varelser som kan synda kan älska, kommer kärleken att vara verklig när förmågan att gå emot Guds vilja går förlorad? Och om den inte är förlorad, vad är då poängen med den vilda tortyren av biljoner syndare, både människor och änglar? Eller till och med deras förintelse?

Lucifer tänkte på detta, och Satans logik föreslog det mest älskade alternativet för gryningens Sons själ: eftersom Gud behöver evig kärlek, och kärlek är omöjlig utan synd, det vill säga utan handlingar utanför den Allsmäktiges vilja, då måste synden vara evig. Detta innebär att bärare av synd eller motstånd mot den Allsmäktiges styre också är föremål för förevigning. Då riskerar inte Lucifer att hamna i en evig helveteseld, eller att raderas spårlöst, som en kritateckning med en trasa. Och Satan själv, och hans änglar och syndiga människor kommer att kunna ta en annan väg. Kan han skapa sin egen civilisation och skapa andra verkliga universum?

Helvetet har till exempel utvecklats mycket, och med hjälp av många dimensioner, expanderat och färgats in i det verkliga universum. Och människor formar underjordslandskapet på många sätt. Inklusive, delvis, en persons tro visar infernot som han förväntar sig sin egen postuma existens. Men bara delvis, eftersom Lucifer också behöver rättvisa och utveckling även av en individ som har dött i köttet.

Den första modifieringen av helvetet var inte särskilt rik och bekväm - kanske gav den upphov till myter om den dystra Tartarus och rädslan för döden bland människor. Men Champs Elysees dök upp - ganska jämförbar med visionen om paradiset bland de första kristna. Viry bland de hedniska slaverna och Vahlak bland vikingarna. Nya syndare dök upp - underjorden höll på att bosätta sig, men Lucifer hade makten att göra praktiskt taget allt i helvetet. Men begränsningen är din egen fantasi. Och människorna blev dess grogrund, vilket gjorde det möjligt att skapa ett mycket mångsidigt universum, och inte alls ett underjordiskt rike med kittel och behornade djävlar som kastade stockar under dem.

Kanske till och med själva idén att gå emot Skaparen, eller mer exakt, i opposition till honom uppstod på grund av någon känsla av rutin. Gemene man förstår inte detta. Men han, Lucifer, tänker, räknar och uppfattar allt på ett sådant sätt att inte ens de mest kraftfulla mänskliga datorerna kan förstå detta.

Eftersom han är skapelse nummer ett med makt, i detta mönstrade, reglerade universum, där allt är lydigt mot den Allsmäktige Guden, kände han, mer än någon annan, händelsernas rutin och till och med förutsägbarhet.

Även om Satan inte ser framtiden som sådan, är hans hyperintelligens kapabel att förutsäga och beräkna med hjälp av många parametrar. Och Lucifer såg att sådant och sådant skulle hända i den här världen! De kommer att bygga något, ingenting kommer att förstöras, och om det är så, då är det ingen idé att riva naveln på en byggarbetsplats. Stjärnorna kretsar med en uppmätt hastighet, människors världar är små till antalet och utvecklas långsamt. Änglar har nästan ingenting att göra alls.

Ja, det var rutin och tristess i det korrekta, och därför i stort sett stationära, universum som fick Lucifer att göra uppror. Han ville få kraften att skapa sig själv, så att det inte skulle finnas några stjärnor i form av bara flammande bollar. Så att allt inte skulle vara lika förutsägbart och lite föränderligt som i ett syndfritt universum. När man strängt taget inte behöver jobba hårt och det inte finns någonstans att fly.

Och vad kan Lucifer önska: han är redan över hela skapelsen, men samtidigt kan han inte använda makten till något märkbart. Till och med, till exempel, rada upp stjärnor, eller stämpla dina små djur . Ett skarpt sinne och snabbt tänkande gav upphov till rutin. Och konfrontation med Skaparen är en möjlighet att komma till liv och slutligen få ett svårt, farligt, men önskvärt mål: antingen att besegra Skaparen eller att bevisa att Han hade fel! Hur som helst är utgången av kontroversen inte förutsägbar, och snarare trodde många till och med att skapelsen inte kan vara starkare än Skaparen , och han kommer att förlora, Satans val att gå in i opposition är dömt och hopplöst. Men åtminstone denna kamp förde den mest fullkomliga och mäktiga ängelns ivriga och ivriga natur ur ett tillstånd av sömnig och rutinmässig underordning. Och först när han verkligen mötte Skaparen kände Lucifer verkligt liv och intensiv kamp. Även om det var en kamp där Satans analytiska förmåga gav nästan noll chanser att lyckas. Även om ... Det finns några subtiliteter här som, lyckligtvis, folk inte vet allt om ännu.

Magda blev så medtagen av sin dagdröm att hon inte märkte hur hon kraschade in i en självgående pistol. Den flög av tröghet. Och inte konstigt. På vägen träffade tjejerna den självgående pistolen E-5, den första experimentmodellen. En intressant bil, med endast en besättningsmedlem i bukläge. Så liten och smal, beväpnad med en 75-mm kanon och en koaxial maskingevär.

I allmänhet var denna självgående pistol avsedd för landningar snarare än stridsoperationer. Men den är lätt och kan släppas från fallskärmar eller på moduler. Trots sin låga vikt - bara sju ton, nådde tjockleken på frontpansringen på E-5 80 millimeter vid en stor rationell lutningsvinkel.

Så denna stridsvagn utan torn kunde träffa sovjetiska trettiofyra medan den förblir ogenomtränglig framifrån. Och på sidorna var den självgående pistolen skyddad av rullar. Tankens höjd kunde reduceras till bara en meter, och endast en, vanligtvis liten, soldat befann sig i bukläge. Eller kanske till och med en tjej eller en tonåring.

Flickorna omringade den första modellen av den nyaste bilen. På många sätt liknade den en ännu mindre E-10. Med en lätt vikt kunde tyskarna och tvingade slavdesigners få plats med en ganska stark pistol, kapabel att genomborra trettiofyra i pannan med sin underkaliberprojektil från ett avstånd av en och en halv kilometer, eller till och med mer. Och på ett avstånd av en kilometer - den nedre delen av skrovet och pannan på IS-2-tornet. Dessutom behövde inte ens en så kraftfull sovjetisk stridsvagn nödvändigtvis penetrera pansringen av en lätt självgående pistol. Cementerad rustning ska få projektilen att rikoschettera.

Gerda sa kvickt:

- Du kan inte dividera med noll, men de berövar dig till noll!

Charlotte utvecklade:

- Vi vinner, vilket gör att vi kan beröva alla och bygga!

Christina sjöng entusiastiskt:

- Ligg inte alla på sängarna, Fuhrern kan bilda en linje! Lyssna på Führern!

Magda twittrade tillbaka:

- Vi kommer att torka bort många tårar. Gläd dig människor - Kristus är född!

Resten av tjejerna väste aggressivt och började vifta med händerna:

- Tillräckligt! Du är bara en kyrkmus!

Flickan hoppade upp som svar och flyttade sin barfota längs stridsvagnens stålpansar och kvittrade:

- Och du blir starkare i själen! När din hand är fast och dina mål är humana, kan du krossa våldets stål!

Och de fyra sjöng som svar och hoppade samtidigt upp och ner:

- Våld skärper stål, men ondskans makt varar inte för evigt. Och du blir starkare i själen! När din hand är fast och dina mål är humana, kan du krossa våldets stål!

Tja, så sexiga dessa djävlar är med sina nakna ben solbrända som gyllene choklad. Och hur energiskt de dansar och hoppar. Riktiga vildar. Och det här är de coola tjejerna som slingrar sig som ormar. Skönheterna dansade och rusade för att springa igen, deras runda, rosa klackar blinkade.

Gerda morrade entusiastiskt:

- Jag behöver inte Kai, jag vill ha ett helt harem!

Charlotte sjöng tillbaka:

- Nej!! Bättre än två harem!

Den eldiga Christina kommer att ryta:

- Å nej! Bättre tre eller fyra!

Gerda tog den och sjöng melodiöst:

- Men kärleken till män försvinner inte, nej.

Magda skriker:

- Ja, vilken vulgaritet! Du kan inte göra det på det här sättet!

Gerda fnissade som svar och påminde:

- Men du också bokstavligen spinnade av njutning!

Honungsblondinen rodnade och svarade med nedslagen röst:

- Om du bara visste hur skäms det här gör mig!

Gerda kommer att sjunga som svar:

- Jag har fortfarande ingen skam! Om jobbet gjordes rent! Och banditen kan vara en artist! Respektera talang, respektera talang!

Respektera talang - herrar!

Charlotte kvittrade entusiastiskt:

- Det är varmt! Värme! Storstädernas stekta sol!

Christina tog den och mumlade:

- Jag är en glad tjej! Vackert från alla håll ! Vackert från alla håll !

Från alla håll!

Gerda slår bara in huvudet i rustningen på den hukande självgående pistolen och skäller :

- Jag är SS, jag är SS, men inte riktigt! Och respektera barriären. Vi är på toaletten för alla

jävlarna ! Som Hitler lärde - den arrogante premiärministern!

Magda skrek till svar och hoppade upp och ner:

- En person i otro är olycklig. Du kan inte leva i syndfull lust. Därför att,

Att Guds vrede är fruktansvärd! För Gud är en sträng domare!

Charlotte blinkade åt den blonda skönheten och kvittrade:

- Köttet i helvetet tynar av värmen. Och det är dags för oss alla att förstå för länge sedan. Den som inte känner tro på Herren kommer att falla under helvetets ok!

Magda skakade med näven mot den röda djävulen och väste:

- En syndig man kommer att få sitt. Det kommer att vara som en spindel som brinner i eld. Demoner kommer att plåga dig i underjorden. De som tillbad Satan.

Christina, roterande sina starka höfter, sjöng:

- Ett rop om vedergällning över svärd - en strid utkämpas. Och svarta ögon under ögonen, och en blodig surf!

Det är redan fyra tjejer när de vrålar:

- Nordanvind, styrelse. Djävulen, vet att änglaskräck är evig!

Och flickorna stampade bara fötter och skanderade:

- Det här är Hitlers svärd! Det här är Führerns svärd! Klipp alla galningar!

Och tjejerna kommer att fnissa.

Gerda tog den och sjöng högt:

- Fatalt år, du behöver inte tro mig. Men nio legioner kommer med Hitler! Vår djävul Adolf med guldhorn kommer att vända upp och ner på himlen!

Och flickorna kommer att ta det och skrika:

- Vi är krigare av helvetes ljus!

Och hur de alla fyra krockade med sina bara sulor, och gnistor av alla regnbågens färger regnade ner tjockt. Tja, kvinnor...

Sedan deltog naturligtvis krigarna i tortyren. Pionjären piskades med glödhet tråd, sedan började man hälla salt och finhackad peppar på såren. Smärtan visade sig vara helvetisk, och pojken skrek som en siren, eller en hare i en fälla.

Gerda sa hånfullt :

- En björn, fångad i en eld, ryter som en tjur, Det finns ingen starkare smärta i hela universum. Och min vän har ett maskingevär, han kommer stryka över alla nonsens!

Pojken förlorade medvetandet flera gånger, men han kom till sans och torterades igen. Samtidigt praktiskt taget utan att ställa frågor. Och vad kunde fången veta? De sadistiska fascisterna njöt helt enkelt av pojkens smärta.

Pionjären torterades under lång tid, tills pojken slutligen helt förlorade medvetandet och hamnade i koma av smärtsam chock. Gerda sa med ånger i rösten:

- Ingen dålig tortyr, men inte tillräckligt! Vem mer skulle du vilja tortera?

Magda viskade argt:

- Ni är monster! Gud kommer inte att förlåta detta!

Gerda sjöng som svar:

- Gör inte ett misstag, fisk, Gud vill ha tortyr, och inte på första försöket!

Christina twittrade öronbedövande:

- Åh, dessa tortyrer! Speciellt när de bränner en kvinnas klackar med ett varmt strykjärn, hur skönt det är!

Charlotte väste med dämpad röst:

- Vi kommer att tortera Stalin, riva honom i bitar!

Rödhåriga Christina kommer att babbla:

- Och jag är Baba Yaga, tjejen har bara fötter!

Och krigaren trampade på en hot rod. Den grova sulan kände en behaglig värme och kittlande. Den rödhåriga djävulen kurrade:

- Vilken spänning !

De andra tjejerna kunde inte motstå frestelsen att springa barfota över kolen. Och krigarnas ben är så vackra och utmärker sig av harmonin i deras linjer. Och Gerda blottade till och med sina bröst och satte ett glödhett järn på den röda bröstvårtan. Och hon stönade vällustigt av njutningen som smärtan orsakade henne.

Magda följde efter och anmärkte:

- I helvetet kommer de att applicera varmt järn på våra nakna flickors bröst! Så vi har chans att se hur det är i förväg!

Gerda fnissade och slickade den heta metallen med tungan och kvittrade:

- Vi är inte ens rädda för helvetet! Till och med fan! För evigt uppslukad av lågor ! Ja, omfamnad!

Charlotte tog det och twittrade:

- Vilken smärta, vilken smärta!

Christina hoppade barfota över glöden och skrattade. Tja, flickornas fötter är alltid barfota, sulorna är starka, som förhårdnader på en kamel. Och generellt sett är det här krigare av högsta klass!

Sedan simmade tjejerna i floden igen. Stormtrupper flög över himlen. Och på höga höjder de formidabla TA-400s. De flög för att bomba sovjetiska städer bortom Ural. Taktiken med konstant, utmattande bombning, med användning av napalmbomber, ledde till utmattning av Ryssland. Så fabrikerna gick gradvis under jorden, tyskarna bombade arbetarkvarter för att döda så många människor som möjligt. De använde brandbomber och tunga radiostyrda bomber. Vad uppfann nazisterna? Till exempel små ägg med kumulativa sprängämnen.

TA-400 bar till och med den tyngsta bomben i världen, som vägde femton ton. Hon släpptes på Ulyanovsk. Halva kvarteret revs. Så fascisterna kämpade ständigt .

Men det verkar som att det tredje riket stod inför en kraft mot vilken napalm var maktlös.

Och V -missilerna är inte alls något som skulle kunna ge åtminstone någon form av vändpunkt i utmattningskriget.

Dan slogs i ett skyttegrav nära Leningrad. En lång pojke, stor och muskulös över sina år, tänkte mer på flickor än på att slåss. Tyskarna besköt staden, ryssarna svarade. Naturligtvis hade nazisterna fler vapen, och kalibrarna var betydande.

Dan sköt med en prickskytt - ett långt automatgevär. Kulorna var speciella, med en urankärna. Ganska dyrt och rekommenderas att användas sparsamt.

Pojken mindes hur han älskade i går kväll med den ryska tjejen Alenka. Hon är också en lång och stor kvinna, väldigt temperamentsfull. Dan är väldigt stilig och en konståkare, så flickan låg villigt med honom. Men detta var naturligtvis inte sann kärlek. Men Dan visste hur man behagar en tjej. Men vart skulle Alenka ta vägen? Du kan inte argumentera med en elit SS-man.

Men nära Leningrad, i allmänhet, hade tyskarna på något sätt otur.

Om Stalingrad, där ryssarna visade envishet och kämpade i nästan ett halvår, blev samtalsämne, vad kan vi då säga om Leningrad?

Till slut tog tyskarna också Orenburg, men förlusterna, särskilt av de utländska horderna, var kolossala. Fascisterna i allmänhet, trots sina rasfördomar, tvingades ofrivilligt erkänna: deras fiende var stark, modig och helt fullfjädrad.

Dan trodde att om Alenka blev gravid skulle han till och med bli glad. Jag ville utöka min släktlinje, man vet aldrig vad som kan hända i ett krig.

Jag tänkte också, varför kom de till de ryska länderna? Kanske var det inte värt att försöka ta Moskva efter London? Har inte tyskarna tillräckligt med mark ändå?

Ryssland visade sig vara ett elastiskt land, där varje steg framåt var mycket svårt.

Dan slog en pojke i huvudet med ett välriktat skott. Kanske till och med i samma ålder. Pojkar kämpade alltmer på den ryska sidan. Tydligen började Stalin förstå att tonåringar var mer användbara i frontlinjen än i den bakre linjen. Mannen vid maskinen är faktiskt bara en lågutbildad arbetare. Och i strid på lika villkor med vuxna!

Dan gjorde ytterligare en skärpning på aktien. Mentalt sa:

- Jävlingen Friedrich! Du har fortfarande mer tur än mig!

Och han tillade högt:

- Åh, jag önskar att jag kunde bli pilot!

Och pojken visade upp sina biceps! Ganska stor och senig. Pojkeidrottaren började träna gymnastik. En flicka kröp upp bakom honom. Det var inte den vackra Alenka, utan någon annan, fräknar , rödhårig, lång och smal. Flickan beundrade Dan. Det är svårt att tro att han fortfarande är en pojke som inte är sexton. Över medelhöjd, med muskler av gjutet stål, gjorde den solbrända unge mannen kullerbyttor. Dan har bara på sig badbyxor, och hans hud är slät, som om han var gjord av brons, och han har en tunn midja som ett glas. Fräkniga Svetka ansågs inte vara en skönhet - hon var kantig, mager från en tvångsdiet, hennes händer och fotsulor var täckta av förhårdnader. Det är sant att hennes ögon är gröna och vackra, och hennes ansiktsdrag är regelbundna och jämna, som en tjejs. Men hon är långt ifrån den kurviga, guldhåriga Alenka.

Svetka vill närma sig den atletiska pojken, men är rädd. Dans ansikte är fortfarande nästan barnsligt, med den unika charmen hos en tonåring i tonåren, när barndomens svullnad försvinner, men skägget som förstör rodnaden från frisk hud har ännu inte dykt upp. Om det inte vore för hans korta frisyr, skulle vackra Dans huvud kunna misstas för en flickas, med en manlig haka - så vacker han är.

Svetka förstod att hon var hopplöst underlägsen jämfört med honom, speciellt på grund av fräknen. Åh, jag önskar att jag kunde få bort den här otäcka saken ur mitt ansikte. Vad har hon inte provat?

Dan kände någon annans blick på honom och vred sig skarpt runt. Han gjorde en kaskad av kullerbyttor och hamnade bredvid Svetka .

Den barfota flickan i trasor skrek. Dan lade handen över hennes mun och frågade:

- Ja, vem är du, en spion?

Flickan sa med ett stönande:

-Jag är Svetka, förbarma dig!

Dan, som förstod ryska väl, spinnade:

- Okej då! Eftersom du tittade på mig måste du betala pengar för att titta på mig!

Svetka stönade av rädsla:

- Jag har ingen! Jag är en tiggare!

Dan tryckte flickan till sig och väste:

- Du betalar in natura! Vi är arier och universum tillhör oss!

. EPILOG

Barnen kom ur konstgjord sömn. Och först och främst kände de kraft och kraft i sina muskulösa kroppar. Deras muskler var redan framträdande, men nu har de blivit mycket skarpare, djupt definierade och skrämmande. Och huden på kroppen blev mörk igen, nästan svart.

Marinka visslade:

- Wow! Det verkar som att vi är botade!

Valerka svarade med ett leende:

- Och de blev till och med bättre.

Slavka skakade sina trådliknande muskler och sjöng:

Det betyder att leva vackert

Det betyder att leva med värdighet...

Vår heroiska styrka,

Andestyrka och viljestyrka!

Levka knäppte de bara tårna på sina välmusklade ben och noterade:

- Vi är bara killar av stål!

Valerka rättade:

- Mer troligt, till och med titan!

Bredvid den seniora pionjärledaren stod en man med mörka glasögon som täckte hälften av hans ansikte . Och han sade med låg röst:

- Ja, killar. Nu är du inte som alla andra. Nej, nu är du kanske ännu bättre än resten!

Marinka gnisslade och kvittrade:

- Vi är bäst i världen,

Vår låt är i luften...

Fäderlandet tror inte på tårar,

Och vi ska ge de onda utomjordingarna deras hjärnor!

Slavka utbrast:

- Vi var vampyrer, och nu är vi normala igen?

Mannen i mörka glasögon och epauletter svarade:

- Inte riktigt! Ni var verkligen vampyrer, och det är ni fortfarande, bara nu är ni inte rädda för solen och berövas alla blodsugares svagheter.

- Det stämmer, det är till och med kvasar ! - utbrast Valerka!

Marinka frågade med ett leende:

- Än sen då?

Mannen i epauletter svarade:

- Under förhållanden där fienden från en angränsande galax aktivt bygger stridsrymdskepp och helt klart förbereder en enorm flotta för invasion , kommer detta säkert att spela någon roll!

Slavka noterade med förtjusning:

- Barns specialstyrkor! Det här, ser du, är väldigt coolt !

Levka korrigerade och böjde sina muskler:

- Mer troligt inte ens för barn, utan för pionjärer. Vi är nästan vuxna redan.

Mannen med mörka glasögon svarade:

- Du har fortfarande mycket att lära dig, Valerka. Slappna inte av för mycket.

Marinka twittrade:

- Som Lenin sa: - Studera, studera och plugga igen!

Slavka sjöng på skämt:

Vad är det här för skolliv?

testet varje dag ...

Tillägg, division,

Multiplikationstabell!

Flickan i den vita rocken meddelade:

- Och nu kommer du att kasta dig in i Hypermatrisen. Och dina superkrafter kommer att testas .

frågade Valerka med ett leende:

- Eller kanske vi går och sjunger innan dess?

Mannen med mörka glasögon och epauletter nickade instämmande:

- Klart du kan, sjung!

Och barnen började sjunga i kör, något piggt och militant:

Gränslöst universum med en brinnande stjärna,

Mitt hjärta bultar oroligt i mitt bröst!

Hur gott och glädjefullt det är att göra gott med dig,

Vi kommer att öppna dörren mellan världarna!


pojke kommer att flyga ut i rymden mycket snart,

Även om han bara rusar genom gräset...

Och vi kommer att gnaga på vetenskapen, utan tvekan, monoliten -

Låt solen skina över universum!


Tomboyen ritade en bild av en astronaut i sin anteckningsbok,

Hans sketch är blyg, oduglig...

Men vi kommer att översätta det universella idealet till drömmar -

Låt den mycket modiga krigaren vinna!


Vacker värld, även om Skaparen är hård -

Den innehåller svarta och röda färger blandade...

Det är mycket bättre att klara sig utan läkare,

Att leva för evigt, att göra planeten till ett paradis!


Pojken kommer att ta examen från skolan och skjuta som en pil till Mars,

Och kanske Sirius kommer närmare oss...

Vi kommer att skapa det här, det blir helt enkelt av toppklass -

Låt oss bygga ett hus i New York och Paris!


I andra världar, där isen ringer med glittrande silver,

Där det finns många söta dadlar, bananer,

Låt oss ställa frågan stolt, med vår skarpaste kant,

Förvandla inte människor till får!


Fosterlandets storhet, vet, ligger i detta,

För att nå utkanten av alla galaxer...

I händerna på ett starkt barn finns en bred åra,

Och det finns många ljusa övningar på stjärnorna!


Så pionjär, du håller fast vid den stora kompassen

Vad antydde generationens härskare...

Låt oss bygga fri kommunism i universum,

Låt det finnas vad Lenin testamenterade till oss!

Mannen med mörka glasögon och epauletter nickade instämmande:

- Det du skriver är underbart. Detta indikerar dina ökade intellektuella förmågor.

Flickan i den vita rocken noterade:

- De här barnen har vuxit upp rejält. De är verkligen kapabla till väldigt mycket, och nu har de sådana förmågor...

Valerka fnissade och anmärkte:

Ja, nu kan vi...

Levka tog den och avbröt:

Med min skickliga hand kan jag

Nå månen från himlen...

Jag ska göra en elefant av en mullvadshög,

Och jag kommer inte att blinka med ett öga!

Chefssköterskan föreslog:

- Låt oss visa dem en film, en från matrisens alternativa historia. Så att de inte är för självsäkra och förstår vem de kommer att behöva slåss med!

Mannen med mörka glasögon nickade självsäkert på huvudet:

- Sätt på den! Det ska bli intressant.

Och omedelbart dök en tredimensionell bild upp i färg:

Det åskade på andra världskrigets fronter. Tredje rikets horder slogs inte bara utan rasade också. Pionjären Vitya kläddes av och spikades naken med händer och fötter på en påle. De hängde den i solen. Innan detta torterades pojken allvarligt pionjärens hela solbrända, seniga kropp täckt av brännskador och spår av tråd och piskor.

Pojken höll på att dö smärtsamt. Andra äventyr ägde rum någon annanstans.

Flickan Daria och pojken Vaska går snabbt längs en smickrande stig. Den lilla pojken Vaska är väldigt pigg och aktiv, då och då kör han om sin flickvän, springer runt henne, hans bara klackar blinkar. Så den lilla djävulen gjorde en min och gick runt på sina händer. Den ljusa vårsolen skiner. Daria ler, skogsnålarna kittlar behagligt flickans trötta, bara fötter, det är lätt att gå, du går, fyller din själ med glädje, trots korgen i dina händer. Vaska, som alla tioåriga pojkar, vill vifta med tungan, frågar han särskilt:

- Hur är det i Moskva? Vad finns det för bilar?

Daria svarar undvikande:

- Olika, både stora och små!

Vaska lugnar sig inte:

- Och vilka specifikt, finns det någon av dem i storleken som ett hus?

Flickan svarar lätt:

- Det finns sådana KAMAZ-lastbilar, de kan transportera upp till tvåhundra ton. Enorma jättemaskiner. Vad, Vaska, drömmer du förmodligen om att åka en av dessa ? Hur mår tvättbjörnen?

Pojken blev kränkt:

- Fast jag är bara tio år gammal, till skillnad från vissa, dödade jag tyskar. Han sköt mot dem och missade inte. Och du är en tjej, antar jag , och du har inte ens snusat på krut.

Daria låtsades inte vara förolämpad:

- I krig är att sniffa krut som att plocka klöver på åkern! Dessutom, du vet, jag har inte bara bröd gömt i min korg, utan en sprängämne i limpan. Befälhavaren sa, om möjligt, använd den för sitt avsedda syfte, utsätt dig bara inte för risker. Och du retar dig.

Vaska gjorde en kullerbytta, tog upp en kotte med fötterna, kastade den högt och visslade som ett skämt:

- Stjärnor och ben föll på rad, spårvagnen körde över ett gäng oktoberstudenter! - sedan, utan att ändra ton. - Jag vet det! Jag fick redan veta detta, och befälhavaren bad mig att själv plantera sprängämnena. Det är bäst att göra detta på järnvägsstationen i Zhitomir och placera den under en bränsletank. Eller, vad som är svårare, under en bil med en general. Laddningen är inte tillräckligt kraftfull för att förstöra tanken. Så, ungefär ett kilo TNT i en limpa. De skyddar dig, de är rädda att de ska fånga dig. Men du kan inte stå ut med tortyren, du är så töntig.

Flickan blev kränkt:

- Jaha, var fick du idén?

Pojken hoppade upp och ner och förklarade:

- Du har gått ner lite i vikt nu, men innan dess var du tjock. Men jämfört med de flesta tjejer är du nu knubbig. Du kan väcka misstankar bland tyskarna, och då kommer du att bli torterad. Vet du vad nazisterna gör mot små flickor? Till exempel elektrisk stöt...

Daria gjorde ett misslyckat försök att ta den lekfulla pojken i örat, han hoppade tillbaka och gjorde ett ansikte:

- Och vad klumpig du är, du ser inte ut som en partisan alls. En ung scout måste vara lika smidig som en akrobat. Vi kommer också att lära dig, inklusive hur man klättrar i träd.

Flickan skakade med fingret:

- Om jag blir skicklig, sliter jag av dina öron från toppen av ditt huvud!

Pojken sa filosofiskt:

- I krig är styrka utan fingerfärdighet som ett maskingevär utan kulor! Så lär dig, tjejen! Annars får du reda på vad en fascistisk piska är.

Daria var trött på att prata med den aktiva och smarta pojken. Hon tystnade, beundrade vårens ukrainska natur, andades in den rena skogsluften, kände Moder Jord med sina bara flickfötter. En ekorre blinkade längs grenarna, den viftade med svansen och slog ner en kotte. Det såg lyriskt och vackert ut. Färska löv dök upp på kala grenar. Varje träd verkade levande, med sitt eget speciella mönster, färgernas fyllighet och naturliga styrka som inte ens Leonardo kunde beskriva. Flickan rörde vid bladet med handflatan och sa:

- Du vet, jag märkte på något sätt inte naturlig skönhet innan.

Vaska fnyste föraktfullt:

- Stad... Vad du än tar! Även om , du vet, en professor mycket riktigt sa att den bästa dikten om snö skrevs av en papuan.

Daria flinade:

- Det är mycket möjligt. När den svarta poeten såg snö för första gången kunde den fullt ut, av hela sitt hjärta, känna dess skönhet. Vi trampar snön med fötterna, men papuanen accepterade det med sin själ.

Pojken böjde sig trotsigt till marken och frågade:

- Nu kanske du kan sjunga, kära du. Du har en sådan röst. Tja, bara ett mirakel, inte en röst. Jag hörde dig sjunga, en sann siren. Är det obehagligt för dig att känna naturen på din hud?

Daria sa med entusiasm:

- Ja väldigt trevligt! Jag trodde aldrig att man kunde uppleva en sådan njutning bara genom att gå genom skogen barfota och andas in den honungsfyllda luften. Tidigare var jag blind och märkte inte en sådan skönhet! Nu har jag fått min syn, och det är som om jag flyger på vingar. Hur god och ren din själ är.

Vaska nickade:

- Och jag är väldigt glad. Så kanske du kommer att sjunga något sublimt om naturen. Så jag är trött på att lyssna på bravurmarscher.

Flickan nickade med sina blonda lockar:

- Självklart, jag ska sjunga!

Vaska hoppade upp, slog ner en bula och skrek:

- Kom igen, sätt tyskarna i trans, primadonna!

Daria sjöng med sin fulla röst, som en kyrkorgel:

Ädelstenar dyker upp mellan grenarna,

Åtminstone en tiggarsäck ligger på min axel!

Jag går fattig i ljuset från den bleka månen,

Ära till moder natur i härliga september!

Tro mig, landet är stort, känt för sin styrka,

Även om mitt kött är utmattat av en lång resa!

Hemspunnen klänning, barfota skönhet,

Det finns småsten under mina fötter, sticka mina fötter!

Men träden är gyllene, frodiga, lockiga,

Som kopparpengar, en gloria av aspar!

Jag är en ung flicka som kastar bort det gamla i damm ,

Jag plaskar längs vägen, regnet har vattnat stigen!

Natten är redan kall, dagarna är varma,

har smugit sig in!

Vaktmästarna är arga och viftar med sina kvastar efter mig,

Vinden är också brutal, den vill släcka ljuset!

Jag vandrar så här i veckor, mina ben blöder redan,

Hungern plågar fruktansvärt, det brinner i min mage!

Det finns inget skydd för sidan, alla riddare omkom,

En orkan rusar över fäderneslandet-moderlandet!

Silvergrässtråna är prickade med frost ,

Pärlor med mönster, poppelgrenar!

Och min vita kropp darrar av kylan,

Vattumannen blinkade av sympati!


Och vart tar jag vägen, var hittar jag skydd,

Under dina bara fötter knastrar isen av glasyr!

Finns det verkligen bara frid som väntar på mig på kyrkogården?

Under marken i fukten, göm undan stormarna!

Nej, sa jag till mig själv, jag kan inte vara död,

Inte en frestelse, utan en fågelskrämma, en välnärd Edens lustgård!

Längs stigen igen, efter att ha ätit ett körsbär,

Jag tittade på solnedgången!

Och till Kiev Lavra, genom snödrivorna,

Jag kom från Moder Sibirien barfota!

Där bad tiggaren ursinnigt framför ikonen,

För Guds skull skildes jag av med min fläta!

Tiderna förändras, det sker en revolution i världen,

En röd, röd gryning har gått upp!

Och jag vill också se ett bättre liv,

Flickan lämnade direkt från altaret!

En tidigare novis blev Komsomol-medlem,

Krigaren har mer än ett enda lik på sitt konto!

Hon är till och med förvånad över att hon var olydig mot Herren,

Men hennes modigaste är inte rädd!

Så den arga flickan blev kommissarie,

Och hon brände den ryska kyrkan i raseri!

Även om hon gick igenom den militära vägen och förblev intakt,

Men i min själ brände elden allt till grunden!

Flickan sjöng och sjöng. Vaska sjöng med och hoppade upp och ner. Så de kom ut på asfaltsvägen. Det blev svårare att gå längs den, de små stenarna längs kanterna prickade smärtsamt flickans fötter, som ännu inte hade hunnit stelna. Daria frågade pojken:

- Tror du att vi utan hjälp från väst, det mäktiga Storbritannien och USA kommer att kunna besegra fascismen?

Vaska visslade och körde med stortån över sanden:

- Självklart kommer vi att vinna, för sanningen och rättvisan är på vår sida! Och det här är en enorm kraft! Ondskan kan inte vinna!

Daria invände:

- Krig är ingen saga! Detta är mer än en hård verklighet. Och i allmänhet är vårt liv inte honung, titta på vår värld, pojke. Vinner det goda alltid i honom?

Vaska visade försiktighet ovanlig för sin ålder:

- Det goda råder förstås inte i världen, men det vinner alltid! Varför? Det goda belönas inte alltid, men det onda straffas alltid!

Pojken sjöng till och med:

Det finns tvåhundra miljoner av oss slaver,

Vi har alltid kunnat kämpa.

Blodets kung kastas i helvetet i Sodom,

Låt oss sparka Hitlers sidor också!

Daria log:

- Så blir det! Fascismen kommer inte att passera, men ... Hela Europa arbetar för det tredje riket. Dessutom kommer nu tidigare allierade att hjälpa Wehrmacht. När allt kommer omkring kan du inte vara en halv vän ; i politik och krig är du antingen en vän eller en fiende! Att slåss mot hela världen är skrämmande!

Vaska invände:

- De allierade kommer aldrig att riskera att gå in i ett öppet krig mot Sovjetunionen, och vi klarar oss ensamma med tyskarna, även om japanerna går in i kriget. I vårt land kan varje sovjetisk medborgare hämta ett maskingevär. Så striden kommer att bli brant, svår, men segerrik!

Daria suckade:

- Tyvärr är det inte bara tyskarna som är emot oss. Och det finns för många japaner, så det blir svårt att slåss.

Pojken avbröt Daria:

- Nog med chatt, låt oss gå snabbare, eller ännu hellre, springa.

Killarna satte fart, när motorljudet hördes hoppade de in i buskarna. Träden längs remsan fälldes, bara stubbar stack upp. En kolumn med utrustning passerade. Pojken tillade snabbt:

- Femtiosju fordon och sex tankettes. Inte så lite. Motståndarna har passerat, kom igen, låt oss pressa lite till.

De kom springande till stan sent på kvällen, Daria trodde att hon höll på att kollapsa av trötthet, kvävas av att springa, men ... En andra vind kom, sedan en tredje, och flickan sprang. Och hennes unga partner svettades inte ens. Staden vimlade verkligen av fascister: tyskar och italienare. Vaska identifierade den senare genom pastaskålarnas speciella form och hur de pratade snabbt. Pojken kunde redan tyska väl, och Daria, som en representant för den intellektuella eliten, talade också flera språk. Italienska är inte ett av huvudspråken i Europa, men flickan tittade på flera program på detta språk med teckenspråksöversättning och kom ihåg något. Tja, flickan studerade engelska, tyska, franska, spanska, japanska och latin från barndomen med utländska lärare. Så Daria kunde navigera genom fragment av soldaternas konversation. Faktum är att tyskarna inte väckte rädsla hos flickan, utan snarare nyfikenhet. Hur är det att på nära håll se den första, sin egen fascist. Vakterna vid entrén ser prydligt trimmade ut, deras stövlar är polerade och glänsande, deras unga ansikten är renrakade. Vaska lyckades till och med skjuta en cigarett från dem och tog trotsigt ett drag. Daria skakade med fingret:

- Du vet, tobak innehåller trettioåtta giftiga ämnen, och det provocerar fram cancer. Och barn som röker växer upp mycket sämre!

Vaska invände:

- Varför, Stalin är värre än du, och han röker också!

Med oväntad fingerfärdighet ryckte flickan pojkens cigarett och sa förebrående:

- Stalin, det här är solen, men det finns fläckar på solen också! Bäst att be om choklad.

Pojken skakade på huvudet:

- Övertygad! Men jag måste säga, tysk choklad är värre än sovjetisk choklad.

Daria höll med:

- Visst är det värre. Vår är naturlig från kakaobönor, och den tyska är ersatz. Tills nyligen kunde de bara importera kakaobönor med ubåt. Nu kan dock fascisterna dra nytta av att blockaden har hävts. Så du kan prova att fota en chokladkaka.

Vaska visade sin barnsliga näve med vassa knogar:

- Jag skjuter dem hellre med ett maskingevär! - pojken vred sig och sjöng. - Kasta inte ditt ord för vinden, släck tyskarna och rädda Ryssland!

Daria lade fingret mot sina läppar:

- Hysch, folk tittar redan på oss.

Vaska sa:

- Det stämmer, den mest oansenliga spionen skapar mest oväsen. Till exempel surrar en fluga, men den skulle vara en utmärkt scout. Jag försökte till och med bygga en sådan flygmaskin, men hur är det möjligt när man har en hammare och en skruvmejsel i händerna?

Flickan skakade med fingret åt pojken:

- Ja, du är en drömmare! Tror du verkligen att du kunde bygga något som ingen kunde göra ens på min tid! Fast jag hörde...

Vaska blev förvånad och avbröt flickan:

- Vilken tid?

Flickan rodnade, generad:

- Som i vilken, vår!

Pojken spände smygt ögonen:

- Du döljer helt klart något, någon hemlighet!

Daria viskade:

- Tiden kommer och jag ska berätta allt för dig. Om vi lever!

Vaska visslade:

- En riktig person är odödlig, kommunistisk vetenskap kommer att återuppväcka de döda, och den som är en varelse är redan död!

Barnscouterna tystnade och det fanns fler och fler fascister runt omkring. Det fanns verkligen många italienare, de flesta med långa vapen, eller föråldrade Schmeisters . Kartonghjälmar på huvudet, stövlar med vassa smidda tår, ansikten mörkare än tyskarnas. I allmänhet skiljer sig tyskarna själva från slaverna mer genom sitt språk och form än genom sina ansikten . Dessutom finns det något mekaniskt i Krauts rörelser, som om de vore robotar. Det är här skillnaden mellan ryssarna finns.

Flera stridsvagnar är synliga Daria, som är en nästan typisk tjej, var inte särskilt sugen på vapen, men Vaska är expert på detta. Han föreslog:

- Det här är en T-4, ser du, frontpansringen lutar, kopierad från T-34, och pistolen är 75 mm.

Flickan sa:

- En ganska hög maskin. Det är svårt att klättra.

Pojken invände:

- Så det finns en stege för det här. Var inte rädd, tyskarna har sörjt för detta. Det kan ses att tanken är en ny modell, antalet luckor har minskat, och bensintanken har gömts under pansaret. PTV kommer inte att ta honom nu.

De unga scouterna gjorde roliga miner mot fascisterna, Vaska gick till och med på händerna och dansade framför dem. Daria utförde också en dans efter att ha gått ner i vikt, hon kunde röra sig mycket bättre. Det är sant att flickans ben värkte mycket av den långa resan och snabba löpningen, och hennes ömma fötter brände bokstavligen. Daria ville sjunga, men bestämde sig för att nazisterna hade för mycket ära.

Det var utegångsförbud, men folk arbetar sent under kriget, och det tillämpades inte strikt. Vaska hade under tiden redan lyckats räkna barackerna och lastbilarna och självgående vapen med stridsvagnar. Han förklarade för flickan:

- Det här är den självgående pistolen som jag såg nära befälhavarens kontor, den berömda tyska självgående pistolen "Okhotnik". Den är lätt, gjord på basis av det tjeckiska t -38-chassit. En av de bästa i panzval .

Daria blev förvånad:

- Vad är panzvale ?

Pojken förklarade:

- Jo, till exempel, nazisterna kallar flyget för Luftwaffe, och stridsvagnsarmadas för Panzvale . På samma sätt kallas T-4 och T-3 stridsvagnar även panzers . Tyskarna numrerar sina stridsvagnar helt enkelt, den lättaste T-1, som nu faktiskt har utgått, vägde från 5 till 10 ton beroende på modifiering. Dessutom har varje ändring i enlighet med releasedatum en bokstavsnumrering. Bilen är liten, skottsäker, men har tre maskingevär. Hastigheten på motorvägen är 57 kilometer i timmen, motorn är 100 hästkrafter. Nästa modell är T-2, lite tyngre och kraftfullare. I senare modifieringar ökades tjockleken på frontpansringen till 20 millimeter och installerades i en vinkel. Beväpningen är två maskingevär och en 20-mm kanon, naturligtvis inte tillräckligt, men det är automatiskt. Motoreffekten, beroende på modifieringen, är från 100 till 220 hästkrafter, det finns också flytande modeller, hastigheten på motorvägen är från 40 till 65 kilometer i timmen. För tillfället används denna tank oftare som spaningstank, mer sällan som kommandotank.

Daria avbröt:

- Tror du att jag vill lyssna på föreläsningar om stridsvagnar nu? Dessutom är jag fruktansvärt trött, jag måste hitta ett hus och övernatta.

Pojken visslade och hoppade igen:

- Det kommer att vara användbart för dig att höra om tankar! Vi måste trots allt fortfarande slåss och slåss med tyskarna. Och den scoutade fienden är halvt besegrad. Och vi har en koja, tunnelbanan känner mig väl, men det skulle vara trevligt att springa till flygfältet. Det är sant att den här staden bara har flygblad i plywood , men Zhitomir har något bättre . Men det skulle inte skada att kolla där också.

Det var mörkt, men pojken och flickan undvek skickligt vaktposterna som stod längs gator och korsningar. Pojken fortsatte att viska till flickan och undervisade om krigets grunder. Detta i sin tur hjälpte Daria att hantera sin rädsla, den ockuperade staden, nästan utan ljus, verkade mycket olycksbådande.

- Den mest populära tanken vid tiden för invasionen av Sovjetunionen var T-3. Denna modell dök upp 1937. I den första modellen hade denna tank endast 20 millimeter frontalpansar. Hastigheten är bara 40 kilometer i timmen. Sedan blev bilen successivt tyngre. Pistolen hade en kaliber på 37 millimeter, lätt, snabbt eldande. Strax före attacken mot Sovjetunionen, eller snarare , med början i juli 1940, började en stridsvagn med 50 mm kanoner tillverkas. Detta berodde på att 37 mm är för litet, även mot fransmännen och engelskan. Till exempel hade den franska sis -35 56 mm pansar och en 47 mm kaliberpistol.

Daria avbröt:

- Hur känner du till franska stridsvagnar?

Vaska förklarade:

- Dessa ziza stred också på den sovjetisk-tyska fronten. Tyskarna producerade dem i begränsade mängder på fabriker i det ockuperade Frankrike. Och Panzer - 3, den mest populära tanken, som nästan kom in i Moskva 1941. En farlig maskin, med tre maskingevär, man kan inte riktigt komma nära den. Men T-34 är naturligtvis starkare, men inom optik är den underlägsen den fascistiska jäveln . Tyvärr står inte tysk teknik stilla och idag såg jag en T-3 med en 75 mm pistol. Ja, de här jävlarna lär sig också, deras kilar har växt. Det kommer att vara nödvändigt att informera kommandot om att inte bara T-4 utan också T-3 utgör en allvarlig fara för våra stridsvagnar. Åh, fascistiska freaks , gud vet vilken ras.

Killarna tog sig ut ur staden och sprang närmare flygfältet. Vaska varnade:

- Vi ska röra oss så att vinden blåser i vår riktning. Då kommer de inte fånga vår doft! Det springer hundar här.

Daria suckade:

- Hundar! Ja jag älskar dem. Trots allt, kan det finnas något vackrare än en hund?

Vaska skrattade:

- Ja, jag älskade dem också, tills de bröt magen på en tjej ungefär ett par år yngre än du. Så denna skönhet är värre än en trasig katt !

Flickan tystnade. De närmade sig flygfältet, vars konturer var synliga i halvmörkret. Två strålkastare var tända det var ganska långt från frontlinjen, och Sovjetunionen hade lite långdistansflyg. I allmänhet förlitade sig Stalin inte på strategisk bombning, utan räknade med sina allierade. Strålkastarna fick den lättpåverkade flickan att associera dem med greve Draculas ögon. Det var verkligen ett väldigt läskigt monster, även om det inte var lika stort som flygfältet. Träden fälldes, som man kunde förvänta sig, och taggtråd hängdes. Pojken varnade:

- Det kan finnas antipersonella minor här. Gör ett litet misstag och dina ben kommer att slitas av. Så du måste röra dig försiktigt. Där gruvorna ligger nergrävda är marken nyplöjd och jag ser bättre på natten än på dagen.

Flickan blev förvånad:

- Varför är natt bättre än dag?

Vaska sa halvt på skämt:

-Träd stör mig under dagen. Och du, följ mig exakt, steg vänster, steg höger, skjuten på plats. Så?

Daria invände:

- Damen måste släppas in först!

Vaska höjde tonen och sa:

- Hur ett minfält skiljer sig från en spårvagn är att de inte låter en dam gå före! Så var inte en vinthund !

Pojken kröp, tre maskingevärstorn och taggtråd syntes i mörkret. Tornen såg lite ut som hoppbrädor och det lätta staketet med taggtråd såg ut som ett spindelnät. Daria undrade till och med om de var flugor som själva flög in i fällan. Eller så är de getingar som är kapabla att smärtsamt sticka en fascistisk kadaver. Dock känner lik smärta, men nazisterna är redan lik - moraliskt döda! Flickan kände hur hennes knä träffade en vass sten och flämtade. Vaska varnade viskande:

- Gör inget oväsen, hundar har väldigt känsliga öron.

Daria svarade:

- Det ser ut som att mitt knä kommer att svullna!

Pojken hotade:

- Om du låter så exploderar ditt huvud. Från ett välriktat skott, först ditt och sedan mitt!

Flickan förblev tyst längre. Killarna kröp fram till själva taggtråden. Pojken viskade i Darias öra:

- Det surrar! Det betyder att den är strömsatt. Dessutom finns det den här gången inte bara plywoodmodeller. Det ser ut som att nazisterna är på gång med något dåligt. Till exempel satt Yu-188.

Detta är inte bra.

Daria viskade nästan tyst som svar:

- Varför inte bra? Kommer nazisterna verkligen att bomba skogarna?

Vaska skakade på huvudet och tryckte sina torra, hårda läppar närmare flickans öra:

- Tänk inte! För dyrt, detta är med största sannolikhet en mellanlandning innan den överförs till den sovjetiska fronten. Vi är ett för litet mål för ett så kraftfullt vapen. Så våra planer måste justeras, jag ska nämligen plantera sprängämnen i Junkers bensintank. Explosionen, om du har tur, kommer att bränna ut flera fordon, och om du har otur kostar ett sådant fordon mer än tre T-4-tankar. Så spelet är värt ljuset.

Daria viskade:

-Kom igen, jag kryper med dig?

Pojken avvisade resolut:

- Det här är precis vad du inte ska göra. Det går vaktposter mellan planen, och en erfaren pojke har mycket bättre chans än en oerfaren tjej. Sitt, vänta, om du vill, be.

Vaska började med en pinne att böja taggtråden. Han gjorde det långsamt, som en juvelerare som skär en diamant. Minsta misstag kommer faktiskt att börja spraka och gnistra. Till slut lämnade pojken pinnen och viskade till Daria;

- Håll i mig medan jag glider igenom.

Innan flickan hann ta tag i den gled pojken in i springan, som en mus som sprang iväg från en katt.

Tja, dessa barn hade tur, det fanns ingen tortyr. Åtminstone för stunden.

Men Daria måste vänja sig vid sitt nya liv. Att gå barfota, vilket är ovanligt för henne.

Pojken var döende på en påle, utmattad och utsatt för allvarlig tortyr.

Och vad nazisterna gjorde var att hänga dem på hyllan, vrida deras leder och hälla kokande vatten på dem.

Och hur orkade pojken vara tyst och inte splittras? Förråd inte någon, och erkänn inte ens din egen skuld. Och nu dö på en påle efter tortyr.

Vilket mod och hjältemod som krävs för att uthärda något sådant här.

En tysk Royal Lion-stridsvagn körde förbi. Detta är en av modifieringarna av E-serien. Fordonet är beväpnat med en 210 mm mellankaliber kanon och 300 mm pansar på framsidan, 250 på sidan. En sådan unik maskin som väger hundra ton, och med en gasturbinmotor på 2000 hästkrafter. Det kanske inte är den mest framgångsrika modellen, men den är väl skyddad och kan penetrera sovjetiska stridsvagnar på avstånd.

De fyra flickorna som körde den här bilen steg ut och gick mot pojken. De tittade på den döende pionjärens nakna, torterade kropp. Sedan sköt besättningschefen en pistol mot huvudet och sa:

- I nådens namn!

Pojken, som hade stönat tyst i ångest, tystnade . Flickan doppade blodet med sin bara fot och lämnade flera röda, bleka märken.

Krigarna klättrade upp i tanken och deras humör var inte det bästa.

Besättningschefen noterade:

- De här ryssarna är väldigt envisa. Även barn utsätts för sådan tortyr. Jag förstår inte deras frenetiska fanatism!

Hennes assistent svarade:

"Kanske beror det på en bristande förståelse för hur underbart livet är." Och att leva i alla fall är mycket bättre än att dö!

Flickchefen anmärkte:

- Kriget har pågått i många år. Vi är alla dödströtta på henne. Och självklart vill vi ha förändring! Och även fred. Kan han lova ryssarna autonomi?

Tankskytten föreslog:

- Vi behöver begå mindre grymheter. Då blir allt annorlunda. Vi är snälla mot dem, och de är snälla mot oss...

Och tjejerna sa i kör:

Kronbladet på en blomma är ömtåligt,

Om den rivits av för länge sedan...

Även om världen runtomkring är grym -

Jag vill göra gott!


Tankarna är kristallklara,

Tänk på ljuset...

Vi är som rena barn

in i ondska!

Och tanken började röra sig. Trots den enorma vikten accelererade motorn på 2000 hästkrafter bilen väldigt snabbt. Och tanken, som vände på munstycket, rörde sig. Och pistolens pipa är både lång och bred, som en tallstam! Det visade sig vara en kraftfull kilklack. Närmare bestämt en mastodont. En annan typ av sak som skulle döda och lemlästa ryska människor

Filmen pausades och huvudsköterskan vände sig med ett sött leende till vampyrbarnen:

- Nu har du sett nazisternas illdåd på andra världskrigets fält! Är du redo att hämnas på dem?

Levka knöt nävarna hårt och svarade bestämt:

- Självklart är vi redo!

Slavka noterade irriterat:

- Jag är till och med trött på att andra världskriget pågår hela tiden. Som om det inte fanns några andra krig i historien!

Chefssköterskan svarade självsäkert:

- Det här är det största kriget i mänsklighetens historia. Lyckligtvis undvek tredje världskriget och kommunismen vann över hela världen.

Marinka nickade med ett leende:

"Vi förstår allt detta och vi är redo att kämpa för en ljusare morgondag."

Mannen med mörka glasögon nickade och sa med hotfull röst:

- Börja nu uppfylla messiaserna. Låt oss se hur mycket dina förmågor har vuxit.

Och de fyra pionjärbarnen kastade sig in i Hypernätets Hypermatrix.

Och Valerka Lagunov hade sina egna äventyr. Och först, på den japanska armadans skepp, kidnappade hon chefsamiralen. Och barfotapojken gjorde det ganska högljutt. Och de förebråade honom så att han nästa gång skulle handla mycket mer försiktigt och subtilt.

Pojken sjöng till och med irriterat:

Imperiets vinge svävade över universum,

Alla stjärnor skakade på en gång av vild rädsla!

Och svärdet täckte sig med oförgänglig härlighet,

Makten har vunnit, blomstrat - dess fiender är i stoftet!


stjärnvirvelns djup ,

Stig dig högre, universums kupoler!

Utrymmen som har erövrat portarna -

I stor ära, i ständig strid!


Uppnådde målet, virvelvindar av insekter,

Men en gång i tiden samlade de bara pollen...

Nu, du vet, det finns massor av nya rymdskepp,

Vi är trots allt skalbaggar, tro mig, inte papegojor!


Att bli kär i planeten är lycka

Radera fiender, rensa utrymme...

Inte ens den högsta ande har makt över oss,

Och du vet, det är inte för sent att skapa världar!


Full av primater och vilda tigrar,

Vad skalbaggar tror är inte universums navel.

Och de börjar ett tufft spel i strid,

Låt deras hus förvandlas till brinnande hö!


Våra kroppar är bevingade från födseln,

Vilken bebis som helst svävar högt...

Och motståndaren kommer inte att få förlåtelse,

Kat i underjorden kommer inte att se himlen!


Och vakuumet är inte tomhet och kyla,

Hoppet om ljus värmer oss skalbaggar i det...

Må den gamle krigaren vara för evigt ung,

Och vår vänskap av riddare besjungs!


När vi når universums kanter,

Låt oss gå till andra, du vet, hypostaser...

Vi är inte bara Guds skapande ,

Och förkroppsligandet av gränslös makt!

Efter att Valerka Lagunov tillfångatagit senioramiralen Yamato , ledde han den japanska Naturo Armada . Förresten en släkting till kejsaren. Men nu har tiden kommit för honom, den kejserliga flottans amiral, att gå och mata fiskarna.

De sex, som hade greppat vapen och redan separerat som vanligt, gav sig av för att simma till sina potentiella offer.

De fyra Terminator-tjejerna kunde inte stå ut med någon form av förkylning, men pojkarna, som trots att de ändrade sin fysiska struktur, var tvungna att frysa. Och i november blev vattnet kallare , och den japanska skvadronen höll sig borta från stranden.

Samurajen sköt från långt avstånd i en hög båge i hopp om att nå citadellstaden utan större noggrannhet. Bara för att straffa ryssarna åtminstone lite.

Så för att hålla mig varm var jag tvungen att ro mycket mer energiskt och försöka hänga med mina partners.

Nattsabotage var inte längre nytt, och planen var i allmänhet liknande. Även om det inte var riktigt, bestämde de sig efter ett kort gräl för att dela upp sig - var och en för sig själv och, tyst på väg till de största fartygen, spränga ammunitionen.

Detta hade sin egen logik, eftersom det skulle vara svårare att driva slagskeppen rakt mot varandra igen . Och natten var inte för mörk. Moon, och du bör vara extremt försiktig.

Så nu har varje pojke sitt eget mål, och de vet vad de ska göra.

Om du spränger ett lager med stridsutrustning, som är gömt på ett sådant sätt att det skulle vara extremt svårt att nå med ett granat, då kommer fartyget att splittras och sjunka.

Japanerna hade nyligen uppdaterat sin ammunition och avfyrade endast från 12-tums kalibervapen , och även då inte ofta, som om de var rädda för att bli träffade. Så det fanns tillräckligt med mål för detonation. Samurajer måste förstå att det är mycket farligt att närma sig de ryska stränderna.

Slagskeppet som köpts av amerikanerna ser ganska imponerande och strömlinjeformat ut. Ett formidabelt kärl, kanske till och med skrämmande. Den har ett par vapen och 16-tums kaliber. Och detta kan inte undgå att imponera.

Valerka Lagunov kom ihåg att eran med slagskepp slutade efter andra världskriget. De visade sig vara för sårbara för attacker från bombplan placerade på hangarfartyg. Och många av dem, särskilt japanska, sänktes.

Och ett slagskepp kostar så mycket som tre till fyra tusen medelstora stridsvagnar. Så det finns mycket att tänka på när det kommer till sjökrigföring.

Pojken klättrade upp på stålytan med sina mycket sega fingrar och tår. Jag brydde mig inte ens om att sätta på sugkopparna. Det behövs inte, även om metallen är ny, är den lite översållad med spikar på ett ställe.

Så du klättrar som en smidig apa. Och sedan, mycket skickligt, flyttar du din bara häl, skickar du den japanska vaktposten överbord.

Med bruset av explosioner kan detta göras både obemärkt och ohörbart. Och så springer du på tå till kryssningskammaren. Det finns ganska många japaner, men det här stör oss inte alls. De bryr sig inte riktigt om vad som händer under deras fötter.

Dessutom ser en pojke mer ut som en slav än en sabotör.

Ja, och sjömännen här är av ny värnplikt, och den halvnakna hyttpojken som bär en ryggsäck med en orolig blick verkar naturlig. Även om vädret inte är gynnsamt för att gå i badbyxor, men... Det här är Japan, där attityden till barn vanligtvis är hård. Det betyder att stugpojken straffades, och hans hår, färgat svart, flätades i en speciell fläta.

En av sjömännen försökte ta tag i pojkens bara fot. Den unga leninisten Valerka stängde av libertinen med ett lätt fingerknips. Ja, de har några som använder sig av pojkar. Det här är reglerna de har, stor tolerans för Sodoms synd. Nej, det kanske vore bättre att ta på sig en japansk uniform?

En av de lokala pojkarna frågade Valerka på japanska:

-Vem är du?

Den unga leninisten Valerka svarade hårt:

- För en present till kaptenen, valp!

Han drog sig tillbaka och Valerka, utan någon ceremoni, öppnade ingången till kryssningskammaren med en huvudnyckel. Han skämdes inte över någonting, och han talade redan anständigt japanska.

Därefter går du helt enkelt nedför spiraltrappan till lastutrymmet, säkert täckt med rustning. Här blir allt på något sätt enkelt, inte på ett Hollywood-sätt.

Men nej, och det är inte lätt. Någon gjorde ett ljud från japanerna. Kanske till och med den här pojken från stugan. Om för vuxna japaner på ett fartyg med två och ett halvt tusen besättningsmedlemmar, ett dussin och ett halvt tonåringar ser likadana ut, de tittar inte noga på dem, då känner kabinpojkarna varandra mer eller mindre, och de känner nykomlingen med varje fiber i deras själ.

Och Valerkas muskler är för framträdande, inte riktigt mänskliga .

Så vad händer om de slog larm där. Det finns tillräckligt med tid för att öppna nästa dörr och installera sprängkapseln?

Tja, då är det ännu mer intressant, vi slår igenom med en kamp! Det är inte Hollywood alls.

De första japanerna som ville gå ner till Kruytkammaren dödades genom att kasta skivor. Pojkens krypskytt kastade fyra med händerna och fyra mycket skickligt med fötterna. Totalt dödades ett jäkla dussin japaner och en detonator installerades. Pojken satte den i tio minuter i hopp om att han skulle kunna ta sig ut.

Nu är det dags att fota lite!

Om besättningen hade varit mer sofistikerad hade de kanske valt en annan taktik. Men japanerna skrek och ylade mycket. Men naturligtvis kastade de inte granater, och slagskeppet som så enorma pengar betalades för skulle explodera.

Men en av samurajerna, fortfarande före laget, kastade en bomb. Så farligt, med stiftet utdraget.

Den unga leninisten Valerka uppfattade japanernas rörelser som simmare i gelé. Naturligtvis är hans reaktion och hastighet mycket högre än mänskliga . Krigaren har ytterligare fyra till fem sekunder på sig efter att stiftet har dragits ut.

Så du tar lugnt emot gåvan på din barfota, och sedan, gradvis ökande fart, kastar du upp den. Låt honom flyga och tillkännage tar-tarar för alla !

Terminator-pojken morrade:

- Det här är för Tsushima!

Och det åskade och spred japanerna åt olika håll. Bomben vägde tolv kilo. Och självklart, den som kastade den, en idiot, kunde ha skickat hela ammunitionslasset till helvetet! Och sedan skulle det visa sig att samurajerna begick hara-kiri för sig själva.

Eftersom den unge leninisten Valerka tänkte och förstod mycket snabbare än en vanlig person, insåg han att de kunde försöka blockera honom i detta lager, och därför reste han sig innan japanerna återhämtade sig från explosionen. Och, naturligtvis, han avslöjade magiska svärd, som också hade en sådan underbar egenskap som att vika sig som en tv-antenn eller ett teleskoprör.

Ja, det fanns en tid då antenner användes för kommunikation. Inte konstigt att futuristerna ändrade kommunikationsmedlen.

Pojkens krypskytt började skära ner samurajen och hoppade då och då upp och vred på benen:

- Ett svärd, det är ett svärd! Han kommer att piska dig! Och du ges inte möjligheten att rädda ditt liv !

Flickorna och Slava arbetade också enligt schemat. Tja, mutanttjejerna bestämde sig naturligtvis för att vifta lite med sina svärd också. Varför har inte skönheterna roligt?

Egentligen, hur länge kan du sitta som en gudinna gjord av sten? Eller snarare, agera med precision som en ninja och, åtminstone lite, inte spela enligt Hollywoods regler?

Endast pojken och den före detta leninistiska pionjären i sovjetiska imperiet, Slava, gjorde allt tyst och försiktigt. Han öppnade tyst krokkammaren, gick ner för trappan på tå och placerade sprängkapseln.

Dessutom förändrades Slavka till en japansk stugpojke, men tog inte på sig skorna. Dock gick stugpojkar vanligtvis barfota och bar skor bara vid parader, eller när det var för kallt. Och nu, på vinterns frostigaste dagar som har kommit i slutet av hösten, är det lite kallt här också. Även om det inte är samma sak som i Sibirien eller på land.

Men varför är Petropavlovsk värdefullt? Till skillnad från Vladivostok sker mirakel där som inte ens händer i verkligheten!

Den unga leninisten Slavka placerade sprängkapseln, gick tillbaka och stängde försiktigt den pansardörren. En berusad sjöman såg pojken och vrålade:

- Vad gjorde du där?

Slavka svarade automatiskt:

- Jag tog fram rysk konjak åt amiralen!

Slavka hade ännu inte lärt sig japanska och svarade på engelska. Frågan ställdes dock på brittiskt språk.

Detta förvånade inte pionjärpojken, men när den berusade nosen ville smaka på konjaken fick han ett pet i nacken med pekfingret. Därefter hjälpte Vyacheslav den engelska legosoldaten att försiktigt sitta på rustningen.

Det var dock allt som användandet av våld från den unge krigarens sida begränsades till.

Men flickvakterna lekte i full fart. De ville naturligtvis sträcka ut sina muskler, starkare än titan, och hamna i bus. Nåväl, åtminstone lite.

Den unga leninisten Valerka blev också för medtagen och gick över rimliga gränser. Och detta händer tyvärr väldigt ofta.

Det var ett mullrande inuti, som exploderade i det exakta ögonblicket när pionjärpojken fortfarande var på fartyget.

Kanske hade allt gått bra, men pojken kastades , som med avsikt, rakt in i den flammande skorstenen under skakningen. Av tröghet flög pojken över, hans fenomenala reaktion den här gången av någon anledning fungerade inte, och pojkvaktaren hamnade i brand.

För hans starka och elastiska hud är denna låga inte så skrämmande, han kan hoppa ut.

Den arga pojken ansträngde alla sina muskler med all kraft, stärkte sig och drog ursinnigt.

Och sjönatten gav vika för en sommardag, den unge krigaren flög inte upp på däck, utan på den karga fästningsmuren.

Och dessutom hände allt omedelbart, den tuffe leninisten Valerka hann inte ens bli överraskad när han frontalkrockade med en stor tysk riddare i rustning. Kollisionen visade sig vara bokstavlig, och pojkens panna sprack, men den visade sig ändå vara starkare än visiret, och ligisten flög ner med ett vilt skrik.

Ranger Boy såg sig omkring och insåg. Det pågår ett våldsamt angrepp på den antika staden, uppenbarligen från senmedeltiden. Vapnen är fulla av rustningar, rustningar, spjut, men det finns också kanoner och till och med gnisslande. Även om de senare fortfarande är primitiva.

Den unga leninisten Valerka var väl insatt i vapen och insåg att detta var slutet av 1500-talet. Kanske till och med de sista åren av Ivan den förskräckliges regeringstid.

Och av kläderna och svordomarna att döma attackeras den ganska stora staden av tyska legosoldater, polska och litauiska herrar. Och den ryska armén, tillsammans med den lokala milisen, slår tillbaka attacken.

Wow, det är stadens vapen. Ja, det här är Polotsk! Oj, det ser ut som att den polsk-litauiske samväldeskungen Stefan Batorys armé stormar en rysk stad.

Närmare bestämt belägrade Ivan den förskräckliges armé, under personligt befäl av tsaren själv, och intog Polotsk 1563. Och nu vill Stefan Batory slå tillbaka detta hagel. Dessutom lyckades han i verklig historia.

Därefter skapades ett hot mot ryska ägodelar i Livland. Vid den här tiden hade tsarryssland under tsar John erövrat nästan alla Livlands städer och fästningar, förutom Riga och Revel, och flera städer i Kurland.

Med Polotsks fall fick krigets gång en mycket svår karaktär för Ryssland. Särskilt den andra fronten öppnades av Sverige - då en mycket mer omfattande och mäktig makt än den är nu. Men för närvarande är det Polotsk som är den viktigaste defensiva punkten.

Polackerna är också trötta på det utdragna kriget med Ryssland, och svenskarna har inte tagit sig ifrån de brutala striderna med Danmark om de slår av anfallet, då kanske inte herren vill fortsätta slåss med det starka Ryssland och saker kommer att göra det; komma till fred.

Vid ett tillfälle stoppades Batory endast under belägringen av Polotsk, vilket gjorde att de ryska länderna kunde förstöras kraftigt. Men nu finns det en chans att avsluta kriget snabbare och med ett mer gynnsamt resultat för Ryssland.

Den unga leninisten Valerka, viftande med sina svärd, rusar mot tyskarna och polackerna med vilt raseri. Han råkade bara befinna sig vid den farligaste delen av överfallet, där Stefan Batory kastade sina elitvakter, och hans legosoldater hade redan klättrat upp på väggarna.

Rangerpojken kastade mycket skickligt fragment av trasiga stenkanonkulor med sina bara fingrar. Ett par dussin adelsmän och riddare föll ner, dödade av den unga terminatorns kastade skal.

Pionjärpojken Valerka, som högg massor av tyskar och polacker med svärd och med kolossal upprymdhet, skrek:

- För tsaren och patonymen, framåt!

Visst, då var människorna på 1500-talet lite lättare och mindre än de är nu, och en muskulös pojke på omkring tolv år betraktades inte längre som ett barn. Men ändå, när en kille i scharlakansröda badbyxor och med trådliknande muskler skär ner ett dussin riddare i två gungor med en kvarn, kan du inte låta bli att känna den vildaste fasan.

Skräck kommer naturligtvis från fienden, men den tappra ryska armén och den lokala milisen, tvärtom, kommer att inspireras. Och han kommer också att svara med jubelrop och snälla slag.

Den unge leninisten Valerka hade aldrig kämpat så häftigt och häftigt som han gjorde nu. Det var som om han kände att han inte var i den här världen länge och ville kasta ut all sin energi och tillfoga fienden största möjliga skada.

Och bara fingrar kastade fragment av dolkar, svärd, kanonkulor, skivor och hjälmar. Och med händerna hackade pojkvaktaren alla som en kaffekvarn. Inte det minsta stopp eller paus. Tvärtom, maximera trycket.

Och den ryska armén, som såg hans exempel, skrek:

- En ängel är med oss! Vi kommer vinna!

Stepan Batorys högra hand, Hetman Khodkevich, ledde personligen genombrottet i det mest utsatta området. Precis, och polackerna med legosoldater brast in i staden, hade redan gränsat väggarna, men då dök det upp en barfotapojke som utrotar de bästa krigarna hundra i minuten, eller ännu snabbare. Hur kan du inte flippa ut och tappa huvudet?

Khodkevich med hundra av de bästa krigarna försökte klättra upp i titeltornet. Men han behövde inte ens korsa svärd med pionjärvakten Valerka en bit av spetsen på ett spjut träffade hetman rakt i ögat, som den käcka tonåringen så skickligt kastade med sin fot.

Hetmans död avtog allvarligt och förde resten av legosoldaterna och polackerna in i ett fegt tillstånd. Om det inte vore för de defensiva avdelningarna av tatariska bågskyttar och infanteri från staden Genua, skulle horden ha dragit sig tillbaka omedelbart.

Och så lät signalen, och Stefan Batory kastade färska reserver i strid. Han ville inte tveka eller ge efter. Staden Polotsk är full av rikedomar, och det är mycket dyrt att betala löner till dessa giriga och många legosoldater.

Det är också omöjligt att förlänga belägringen eftersom Ryssland ännu inte är helt utmattad i kriget och kan samla in och skicka förstärkningar till Polotsk. I synnerhet dök det upp en ny, ganska begåvad guvernör, Skopin-Shuisky, som är kapabel att besegra de polsk-tyska trupperna som utmattade i anfallen.

Nej, vi borde snabbt ta staden med storm!

Samtidigt öppnade de eld med musköter. På ett sådant avstånd är det naturligtvis inte aktuellt med riktat skytte. De flesta blykulorna, stora som valnötter, träffade sina egna folkmassor som rusade till attack.

Flera led dödades på en gång, och Valerka Lagunov utförde tekniken "drakfan" och skickade Baron Magellar till nästa värld . Och en fransk greve som blev legosoldat.

Resten av de ryska soldaterna började pressa ännu hårdare. Ibland händer mirakel med människor - tro, hopp, kärlek. Och sedan glömmer de sin rädsla och störtar hela arméer av motståndare med svärd, spjut och lie .

Lokala miliser kämpar. Många av dem är beväpnade med klubbor, yxor och lie. Närliggande byar samlades för att stödja den ryska armén och bönderna. Många barn och kvinnor slåss.

Pojkar skjuter vanligtvis från ljusa pilbågar, eller använder korta sablar eller dolkar. Vissa använder en gammal slangbella. Men bondflickorna , vilken fröjd, anpassade en harpa för en slunga. Valerka, efter att ha skurit av den tjocke mannens huvud , uppmuntrade de barfota flickorna:

- Här är till fienden! Kasta hårdare!

Vuxna försvarare slåss som regel i stövlar eller bastskor, medan barn och kvinnor uteslutande är barfota. Dessutom inte bara på grund av fattigdom. En av barfotapojkarna, omkring fjorton år, hugger i ganska dyra, silverpansar och har en sabel med förgyllt fäste.

Tydligen är detta medeltidens mentalitet - barn skärps upp. Dessutom är vädret riktigt varmt, och det finns ingen anledning att slita sandaler eller stövlar. Men vuxna män vill inte vara luffare, och de som odlar skägg måste ha stövlar.

Den unge leninisten Valerka skäms dock inte över att han ser för mycket ut som en luffare, eller till och med en slav. Tvärtom, polackerna, som betraktar honom som något övernaturligt, är ännu mer rädda för honom.

Och även om Stefan Batory kastade alla sina reserver i strid, kan tiotusentals riddare och adelsmän inte krossa ryska soldater och vitryska miliser, även om det finns fem gånger fler av dem ( och detta är om man räknar försvararna tillsammans med barnsoldater!) . En armé på hundra tusen fördes av den polske kungen och en legosoldat till den turkiske sultanen. Och hon smälter mitt framför våra ögon.

För att muntra upp de numerärt underlägsna ryska krigarna sjöng den unga pionjären Valerka högt:

Falken från det stora fosterlandet -

Flyg högre än bergen och himlen!

Må de ortodoxa möta-

De kommer att utropa - den Allsmäktige har uppstått!

Stora Rysslands sol,

Lättare vår väg mer kraftfullt!

Du är den vackraste i universum

Du kommer aldrig bli sötare!

Mitt hjärta går till Jesus

Den kommer att explodera som en kokande vulkan!

Det finns ingen plats för en fegis i himlen -

Låt oss gå på en vandring, gott folk!

Det kommer att finnas ett fosterland i världen,

Lysa som en odödlig kvasar!

Men passionerade domare -

Ge er alla nåd!

Tjäna landet troget -

Den som är som en stjärna...

Fosterlandet, Gud, Ryssland är heligt -

Kärleken kommer att förbli oförändrad!

Jag vänder mig till dig -

Jag vänder mig till mig själv-

Tjäna det stora landet troget -

I rymden, i djupet, vattnet och överallt!

Då kommer det att finnas Jesus

Då kommer Maria...

Och frestelsen kommer inte att bita...

Och Satan kommer inte!

Mitt fädernesland kommer att bli

Ryssar är alla lätta familjer...

Och då kommer vi att stiga,

Ovanför stjärnbilderna är ditt hem!