# Рубаят

Алексей Михайлович Соколюк

Рубаят


* * *


Н╕ скарби всього св╕ту, н╕ слава бучна,

Ан╕ влада -- не варта уваги мана,

Бо кохання твого зачарований трунок

Я вже повною чарою випив до дна.


* * *


Ну, ╕ще проживеш у найкращому раз╕

Лишн╕й день. ╤ помреш у найкращому раз╕

Мудрецем. Краще пий! Бо смоли на т╕м св╕т╕

З казана в╕дсьорбнеш. У найкращому раз╕.


* * *


╤з грязюки в цей св╕т нам судилось прийти,

Зв╕кувати в багн╕ та в грязюку п╕ти.

То ж хапай, не барися, хоч др╕бочку щастя,

Доки шлях не урвався за крок од мети.


* * *


Голова в╕д пост╕йно╖ думки свербить --

Як би мудр╕сть набути, та розум не спожить?

Добре зна╓ розумний -- як треба робити,

Мудрий в╕да╓ -- що не потр╕бно робить.


* * *


Довго я м╕ркував: що ╓ сенсом життя?

То ж бо -- пр╕рва, з яко╖ нема вороття --

Здогадався нарешт╕! Налиймо та вип'╓м,

Щоб питання дурн╕ не збивали з пуття.