# В╕дьма

Алексей Михайлович Соколюк

В╤ДЬМА


Ой, запали кар╕ оч╕

прямо в душу -- променист╕, чар╕вн╕.

Чи на згубу серед ноч╕,

чи на щастя ви наснилися мен╕?

Б╕дне серце все тр╕поче,

все блука╓ та шука╓ по св╕тах

Чар╕внич╕ кар╕ оч╕

то╖ в╕дьми, що щоноч╕ прил╕та.


Присп╕в:

Ти -- в╕дьма! Ти -- в╕дьма!

Я ревно молюся за тебе.

╢дина! ╢дина!

╤ б╕льше н╕кого не треба.

Блукаю, блукаю

св╕тами в╕д краю до краю,

Шукаю, шукаю

ту в╕дьму, яку я кохаю.


Оч╕ кар╕ душу крають,

насм╕хаються: мовляв -- не дожене(ш)!

Оч╕ в╕дьомськ╕! До раю,

чи до пекла ви заманите мене.

(А) Як ╕ там не в╕дшукаю,

то у сни до тебе сам я прилечу...

Зац╕лую, закохаю,

зачаклую та й пов╕к не в╕дпущу!

(Присп╕в)