# Полювання на кит╕в

Ihor Zinkevych

Написано для участ╕ у конкурс╕ Закон ╕ Порядок планети Online на book.net за патронажем ф╕рми Avitar. https://booknet.com/uk/contests/zakon-poryadok-planeti-online-c96 В твор╕ "Полювання на кит╕в" розпов╕да╓ться про молодого сл╕дчого-крим╕нал╕ста, який отриму╓ доручення розсл╕дувати самогубство тринадцятил╕тньо╖ д╕вчинки, яка була п╕дписником одно╖ з так званих "груп смерт╕" - "Син╕й кит". Складне ╕ заплутане сл╕дство все-таки виводить його на вбивцю, але чи понесе в╕н покарання? ╤ чи можливо щось довести взагал╕? Про все це, сучасн╕ проблеми п╕дл╕тк╕в ╕ вза╓мов╕дносин на робот╕ та про ще багато ╕ншого, ви д╕зна╓теся з цього твору. При╓много читання! :) Мене можна п╕дтримати тут: https://booknet.com/uk/book/polyuvannya-na-kitv-b250226 Обкладинка книги: Эльвина Якубова з сайту Pixabay.

То був ранок понед╕лка. Одного з тих незл╕ченних дощових понед╕лк╕в, коли вс╕ з небажанням виходять з╕ сво╖х затишних, теплих дом╕вок ╕ плентаються в пост╕йних ранкових пробках по дороз╕ на роботу. В одн╕й ╕з таких ╕ стояв Саша.


Прив╕дчинивши бокове скло автомоб╕ля, в╕н в╕дточеним рухом витяг цигарку ╕ запалив.


Олександр Крем╕нець працював у Львов╕ сл╕дчим-крим╕нал╕стом ╕ зараз сп╕знювався на ранкову нараду. В╕н був молодим, проте досить усп╕шним прац╕вником. Не т╕льки через сп╕взвучн╕сть пр╕звища, а й через запальний, непоступливий характер, колеги називали його "Кременем", що ран╕ше часто використовувався нашими предками для добування ╕скри ╕ розведення багаття.


Працював в╕н у груп╕ ╕з старшим крим╕нал╕стом, с╕мдесятир╕чним Тимоф╕╓м Прохоровичем Барзуляком, який вже четвертий р╕к, як виходив на пенс╕ю. Враховуючи його попередн╕ заслуги, начальник сл╕дчого управл╕ння не сп╕шив з╕ зв╕льненням та ╕, час в╕д часу, ветеран все-таки ╕ ставав у пригод╕. Як кажуть - "Раз в р╕к ╕ палка стр╕ля╓", та ╕, до слова кажучи, Прохорович "стр╕ляв" част╕ше. В ╖х д╕яльност╕ досв╕д, як не крути, не остання р╕ч.


До╖хавши до м╕сця призначення, швидко поц╕кавився на прох╕дн╕й у чергового:


- Начальник управл╕ння не сп╕зню╓ться?


- Н╕.


- ╤ нарада вже почалася?


- Вона уже п"ять хвилин, як завершилася.


В коридор╕ зустр╕в колегу з ╕ншо╖ групи, Олену Скачинську.


- Прив╕т! - мигцем кивнув ╖й.


- О! Бурхлив╕ вих╕дн╕? - поц╕кавилася вона.


- Ага. Як завжди.


- Слухай, там тв╕й Барзуляк сьогодн╕ знову в╕дзначився.


- А що трапилося?


- Начальник нашого в╕дд╕лу, Магера, шукав кандидатуру на справу по вчорашньому самогубству д╕вчини ╕ хот╕в Прохоровича залучити, а той безапеляц╕йно запропонував тебе. Сказав, що сильно зайнятий, а ти якраз свою справу уже в прокуратуру передав.


- Он як. Добре, дякую за ╕нфу.


Розминувшись з нею в коридор╕, в╕н пройшов до свого каб╕нету, в╕дчинив двер╕, поставив рюкзак на сво╓ кр╕сло ╕ прив╕тався з напарником. Та коли уже хот╕в виходити, Барзуляк його спинив:


- Ск╕льки раз╕в я говорив тоб╕ не сп╕знюватися на нараду?


- Знаю.


- Добре, то твоя репутац╕я, менше з тим. Магера сьогодн╕ не з то╖ ноги встав, шукав на нарад╕ кому збути вчорашн╓ самогубство д╕вчинки. Як завжди, в таких справах - н╕ мотив╕в, н╕ факт╕в. Тринадцять рок╕в, напевно нещаслива любов, або погана оц╕нка. В╕н в╕дразу на тебе нац╕лився. Я говорив йому, що ти якраз за потр╕бними висновками експертиз по╖хав ╕ зайнятий зараз п╕д зав"язку, але то Магера, сам розум╕╓ш. Якщо в╕н уже вбив соб╕ щось в голову то год╕ його переконати.


- Дякую, що виручили.


- То таке. В╕н просив, як ти з"явишся, щоб ми вдвох до нього зайшли.


Олександр кивнув у в╕дпов╕дь ╕ вони обо╓ попрямували в каб╕нет начальника крим╕нального в╕дд╕лу.


---


Справою тринадцятир╕чно╖ Мостово╖ Св╕тлани ви будете займатися обо╓, - розпочав Магера Серг╕й Петрович.


Тимоф╕й Прохорович невдоволено покрутив головою, але промовчав.


- Так от, швидше за все, вона сама з╕скочила з даху десятиповерх╕вки. В не╖, на прав╕й руц╕, сл╕ди в╕д недавньо╖ спроби перер╕зати соб╕ вени. На ╖╖ ноутбуц╕ наш техн╕к, Вал╓ра, знайшов заре╓стрований акаунт Вконтакт╕ ╕ п╕дписку на групу "Син╕й кит".


- А х╕ба вони у нас не заблокован╕? - поц╕кавився Барзуляк.


- ВПН серв╕си, купа р╕зних метод╕в об╕йти блок, - в╕дпов╕в Саша.


Прохорович знову невдоволено видихнув ╕ додав:


- Я ж казав, що ця справа мен╕ не п╕дходить, - ╕, трохи зн╕яков╕вши, замовк.


- Ну, чим зможете, допоможете Кременю, а поки хочу наголосити, що ця справа на контрол╕ у начальника управл╕ння. Це вже п"яте самогубство за цих три м╕сяц╕. Кр╕м нашого, один випадок у Харков╕ ╕ Дн╕пр╕ та ще пара п╕дл╕тк╕в з Ки╓ва. Кожного дня особисто будете мен╕ допов╕дати про х╕д розсл╕дування ╕ вза╓мод╕ю ╕з сл╕дчими з ╕нших областей. Ось, в╕зьм╕ть папку з ус╕ма матер╕алами, додаткову ╕нформац╕ю отрима╓те в╕д Вал╓ри. Все, ╕д╕ть.


---


- Я мало чим зможу допомогти. ╤нтернет, все таке, сам розум╕╓ш, - розпочав, уже сидячи в сп╕льному каб╕нет╕, Барзуляк.


Саша промочав ╕ став набирати номер техн╕ка.


- Вал╓ра, прив╕т.


- Прив╕т.


- Я з приводу Мостово╖ турбую.


- Ага, значить тебе поставили.


- Що там по ноуту? Знайшов ще хоч якусь ╕нформац╕ю?


- Група "Син╕й кит". Схожих груп тисяч╕, сотн╕ банять, але нов╕ ростуть, як гриби п╕сля дощу. П╕дл╕тки п╕дписуються на них ╕ розм╕щують в себе на стор╕нц╕ дописи ╕з хештегом "в гр╕". Так куратор знаходить кандидат╕в ╕ розда╓ вс╕м квести, к╕нцевим з яких ╓ самогубство.


- В╕дсл╕дкували щось по модератору групи?


- В╕н в╕дсилав учасникам л╕нки на св╕й акаунт в Телеграм чи Вотсап, так що айп╕ буде вирахувати складно. А по Вконтакт╕, наш╕ рос╕йськ╕ колеги сп╕впрацювати в╕дмовляються. На даний момент, можу сказати, що проф╕ль в Телеграм╕ заре╓стрований з взламано╖ поштово╖ скриньки. Потр╕бно розум╕ти, що завдання в╕н да╓ кожен день ╕ збира╓ до семи учасник╕в, а тому, як правило, за тиждень проходить весь цикл квест╕в. Дал╕ в╕н видаля╓ вс╕ сво╖ дан╕ ╕ просить робити це учасник╕в. Але на даний момент ╓ детальна переписка Мостово╖ з куратором. В╕н ще той психолог. Судячи з переписки, вона мало сп╕лкувалася ╕з однол╕тками ╕ була ╕нтровертом. Писала, що стражда╓ в╕д нерозд╕леного кохання. Порадник об╕цяв все вир╕шити через ре╕нкарнац╕ю.


- Он як.


- Тринадцять рок╕в, сам розум╕╓ш. Короче, я переписку зараз тоб╕ скину ╕ з"╖зди сьогодн╕ до ╖╖ батька, можливо в╕н п╕дкаже щось корисне.


- Це вже п"ятий схожий випадок в Укра╖н╕. Не пробував подивитися, що ╖х могло об"╓днувати?


- Н╕, п╕дл╕тки з р╕зних м╕ст. Якщо щось нарию, то дам знати.


- Давай тод╕, до зв"язку.


---


П╕сля об╕ду Крем╕нець нав╕дався до помешкання Мостових, де батька загибло╖ оточували друз╕ ╕ знайом╕ та допомагали все п╕дготувати до похорону.


- Нам потр╕бно поговорити, - в╕дрекомендувавшись, розпочав Олександр, - В╕ч-на-в╕ч.


- Добре, - в╕дпов╕в йому глава с╕м"╖ ╕ направився ╕з сл╕дчим в окрему к╕мнату.


- Я хот╕в би ще в╕дразу з вашою ж╕нкою переговорити.


- Це зараз неможливо.


- Чому?


- Ми вже як ш╕сть рок╕в, живемо окремо. Д╕ти з╕ мною. Вона в ╤тал╕╖, знову вийшла зам╕ж. Сюди майже не при╖жджа╓.


- Вона якось сп╕лку╓ться з вами чи д╕тьми?


- Н╕.


- Я розум╕ю, вам зараз важко хоч щось згадати, але можете ви сказати чи пом╕тили ви щось незвичне в повед╕нц╕ вашо╖ дочки за останн╕ два тижн╕?


- Н╕, Св╕тлана була слухняною д╕вчинкою. Вона н╕коли не була балакучою. Старша в с╕м"╖, в╕дпов╕дальна, серйозна. Вона нав╕ть чимось зам╕няла свою мат╕р, сид╕ла з меншим братом Михайликом, перев╕ряла його домашн╕ завдання. Я був зайнятий роботою. Минулого тижня в мене була важлива сп╕вбес╕да, я старався максимально п╕дготуватися...


- Що ви можете сказати про ╖╖ друз╕в? Можливо, щось про ╖╖ найкращу подругу чи нових знайомих?


- Н╕, вона мене н╕ з ким не знайомила. Переважно сид╕ла вдома, або каталася з братом на велосипедах. Вона не була одн╕╓ю з тих, кого називають "душею компан╕╖". Сором"язлива, тихенька д╕вчинка.


- В не╖ був пор╕з на руц╕. Ви ╖╖ не питали, що трапилося?


- Я... - сп╕вбес╕дник опустив голову на долон╕, - Я цього не пом╕тив.


Трохи помовчавши продовжив:


- Я м╕сця соб╕ не знаходжу. Скаж╕ть мен╕, але чесно, я поганий батько?


Саша подивився йому у в╕ч╕ ╕ в╕дпов╕в:


- Збер╕ться. У вас ╓ ще друга дитина ╕ вона зараз потребу╓ вашо╖ п╕дтримки.


В цей час двер╕ в к╕мнату в╕дчинилися ╕ туди заб╕г Михайлик. В╕н п╕д╕йшов до батька ╕ запитав:


- Тат, а чому вс╕ плачуть? ╤ де Св╕тлана?


Батько важко з╕тхнув ╕ об╕йняв малого.


---


Крем╕нь уже повертався до управл╕ння, коли йому зателефонував Магера:


- Ти де?


- Скоро буду, ╖ду ╕з зустр╕ч╕ з батьком Мостово╖.


- Кидай все. Куратора зас╕кли. Корд уже ви╖хав з Прохоровичем.


---


За к╕лька хвилин був уже за вказаною адресою.


- Чорний вх╕д, вих╕д до л╕фта ╕ сходово╖ кл╕тки перекрити, - командував Барзуляк, - Жилет взяв? - спитав в╕н Сашу.


- Н╕.


- Тод╕ чекай нас тут, в╕н на п"ятому поверс╕.


Спецназ ув╕рвався в квартиру, де вони застали п╕дл╕тка за ноутбуком. На п╕дозрюваного одягли наручники ╕ доставили у в╕дд╕лок.


---


Вал╓ра уже оглянув всю ╕нформац╕ю на ноут╕ ╕ схвально кивнув Магер╕, а той в╕дправив сл╕дчих на проведення допиту затриманого.


Спочатку зайшов Крем╕нець, а за ним Барзуляк, що почав розмову:


- Ну от ти ╕ попався. Вся необх╕дна ╕нформац╕я для доказ╕в уже у нас.


- Мен╕ байдуже, - в╕дпов╕в той.


- Побачимо, як тоб╕ буде байдуже п╕сля того як опинишся в м╕сцях позбавлення вол╕. Там люблять молоденьких хлопчик╕в, - продовжував Прохорович.


- Для чого ти цим займався? - спитав його Саша.


- Вам не зрозум╕ти.


- Нам не зрозум╕ти? Ах ти молокосос! - Барзуляка жестом зупинив напарник ╕ продовжив:


- Що ти ма╓ш на уваз╕?


- Те ╕ маю. Вам байдуже, вс╕м байдуже.


- Слухай, ти ж ╕нтернат╕вець, з хорошими оц╕нками, для чого ти цим займався?


- Для чого, для чого... Вам ус╕м на нас начхати. Я довго готувався, працював весь тиждень ╕ вчився на вих╕дних, старанно вивчав все на ЗНО. Я хот╕в вступити в ун╕верситет Шевченка, на юридичний. Склав ╕спити ╕ за день до к╕нця в╕дбору в мене було восьме м╕сце по балах з десяти безоплатних на цьому курс╕. ╤ зна╓те, що трапилося дал╕?


- Що?


- Дал╕ за пару годин туди впихнули ще трьох п╕льговик╕в ╕ я зостався н╕ з чим. В ц╕й сран╕й держав╕ неможливо н╕чого самому добитися!


- ╤ тепер ти вир╕шив вбивати людей? - знову почав Барзуляк.


- Може хоч так задумаються, - парирував затриманий.


- А що в тебе з рукою? - поц╕кавився Крем╕нь.


- Так, упав п╕сля дощу на слизькому асфальт╕.


---


Магера з╕брав ус╕х в сво╓му каб╕нет╕ ╕ запитав:


- Ну? Що дума╓те?


- А що тут думати? - першим в╕дгукнувся Прохорович, - З╕брати вс╕ докази ╕ справу в прокуратуру. Це ж в╕н, я таких покидьк╕в за версту чую.


- Крем╕нець?


- Я не думаю, що це в╕н. Тим б╕льше в╕н сам брав участь в квестах. Це точно не наш кл╕╓нт.


- Вал╓ра?


- Можу п╕дтвердити слова Саш╕, не думаю, що самогубство Мостово╖ його рук справа, прим╕тивно все якось. В╕н нав╕ть не маскувався.


- Добре, ╕д╕ть. мен╕ потр╕бно подумати.


---


Ближче до вечора, Барзуляк взяв п╕джака ╕з спинки свого кр╕сла ╕ направився до виходу, кинувши репл╕ку напарнику:


- Залиша╓шся ще? Май на уваз╕, понаднормових тоб╕ н╕хто не виплатить, а життя одне.


- Я знаю. Вал╓ра мав як╕сь дан╕ скинути, поки ще почекаю.


- Ну дивися. До завтра.


- До завтра.


---


Через годину увагу Саш╕ переключив на себе телефон:


- Слухаю!


- В мене три новини, - розпочав Вал╓ра, - Перша: мен╕ телефонували з Ки╓ва. Та пара самогубц╕в в╕дношення до "груп смерт╕" не ма╓. Вони були В╤Л-╕нф╕кованими. Хтось "злив" про них ╕нформац╕ю. Сус╕ди, друз╕, цькування, в╕дмова при подач╕ заявки на роботу, короче, сумно, але ╖х виключа╓мо. Новина друга: вс╕ ╕нш╕ тро╓ жертв дзвонили на л╕н╕ю п╕дтримки.


- Так в╕н ╖х ╕ знаходить. З компан╕╓ю, яка займа╓ться збереженням запис╕в розмов, ти уже зв"язувався?


- Так, програмним забезпеченням ╕ обслуговуванням займалися фр╕лансери, кожен м╕сяць хтось ╕нший. Але менше п╕вроку тому, один м╕сяць працював програм╕ст ╕з Рос╕╖.


- ╤?


- ╤ в╕н грошей за роботу не взяв.


- Може в╕н просто допомогти хот╕в.


- Можливо, але я переглянув ╕нформац╕ю про схож╕ випадки з самогубствами в Рос╕╖ ╕ знайшов б╕льше ста. Питання ще в тому, що в╕н ╓диний з команди хто працював ╕з Рос╕╖.


- Ясно, кидай все, зараз подивлюся.


---


Зранку його розбудив Барзуляк, що ув╕йшов в каб╕нет.


- Ти що, тут ночував?


Потягшись руками вгору, Саша ствердно кивнув.


- Ну хоч не сп╕знився, уже добре.


---


Взявши соб╕ кави ╕ щось з фастфуду, Крем╕нець повернувся до каб╕нету ╕ став знову переглядати над╕слану йому ╕нформац╕ю.


Ближче до об╕ду Прохорович зачинив каб╕нет на ключ ╕ п╕дкрутив "Колгоспника" з дайджестом рад╕оновин.


"Сьогодн╕ в Харков╕ було затримано ор╕╓нтовного орган╕затора ╕ куратора "груп смерт╕". Ним виявився один з псих╕чно хворих жител╕в област╕, що через ╕нтернет схиляв п╕дл╕тк╕в до самогубства. Нараз╕ вс╕ з╕бран╕ докази передан╕ до суду, а мер Харкова висловив прац╕вникам пол╕ц╕╖ особливу подяку".


Барзуляк схопився з м╕сця ╕ зл╕сно висмикнув вилку з розетки. Обернувшись до колеги, в╕н з докором констатував:


- На ╖х м╕сц╕ мали бути ми! А тепер через якогось пришелепкуватого, нагороди ╕ прем╕╖ д╕стануться ╖м! Знайшли вони, бач, злочинця. А про нашого, Магера н╕ слова не замовив! Зовс╕м не вм╕╓те ви працювати!


Саша промовчав.


---


То вже був четвер, а розсл╕дування застрягло на мертв╕й точц╕. Вс╕х знову з╕брав у себе начальник крим╕нального в╕дд╕лу:


- Як дума╓те, харк╕вськ╕ нашого сп╕ймали?


- Не думаю, - розпочав Прохорович.


- Я дивився на докази. П╕дозрюваний д╕йсно був куратором, але знову ж таки, все якось прим╕тивно. ╤ пов╕домлення в╕н слав учасникам не через Вотсап чи Телеграм, а напряму з╕ свого проф╕лю Вконтакт╕, - додав Вал╓ра.


- То що дума╓те робити?


- В мене ╓ ╕дея, - в╕дгукнувся вже Саша.


- Говори.


- ╤дея стара, як св╕т. Ми зна╓мо, що вс╕ тро╓ жертв дзвонили в службу п╕дтримки. Можливо ма╓ сенс залучити трьох п╕дл╕тк╕в ╕ зателефонувати в службу п╕дтримки. Спробувати взяти його на "живця".


- Е, н╕. ╤з вбивцями загравати справа нерозумна, - заперечив Барзуляк.


- А мен╕ ╕дея подоба╓ться. Шукайте кандидаток, - п╕дсумував Магера.


---


До к╕нця тижня уже зв"язалися з двома вихователями ╕з шк╕л-╕нтернат╕в ╕ вони дали згоду. П╕сля складених заздалег╕дь текст╕в, в╕рог╕дн╕ "жертви" зробили потр╕бн╕ дзв╕нки.


- Дума╓ш клюне? - поц╕кавився у Вал╓ри Саша.


- Ма╓. Парол╕ доступу до сервера ╕з записами дзв╕нк╕в н╕хто не м╕няв.


- Тод╕ чека╓мо.


---


Наступного тижня Магера екстрено з╕брав ус╕х:


- В╕н вийшов на зв"язок. С╕м учасник╕в, у кожного буде по с╕м квест╕в. Заляку╓ вбити батьк╕в чи родич╕в, якщо т╕ не виконають завдання ╕ вийдуть з гри.


- Обом написав? - поц╕кавився Саша.


- Так.


- Що там з першим завданням?


- Потр╕бно переб╕гти через зал╕зничну кол╕ю перед потягом ╕ зняти все на в╕део.


- ╤нших учасник╕в встановили?


- Н╕, поки шука╓мо, - розв╕в плечима Вал╓ра.


- Добре, не знаю як ви це зробите, але щоб до вечора вони обо╓ виклали потр╕бне в╕део, - скомандував Магера ╕ став кудись телефонувати.


---


Йшов уже п"ятий день напружено╖ роботи.


- Що в╕н задав на шостий день? - поц╕кавився Серг╕й Петрович.


- Потр╕бно пор╕зати соб╕ вени ╕ викласти фото.


- Хто ще бере участь?


- Кр╕м двох наших, ще дво╓ невстановлених. Один з╕йшов, а ще двох ми знайшли ╕ попередили батьк╕в.


- Добре, працюйте, ну ж бо!


---


Йшов сьомий день.


- Ми над╕слали йому номер ╕ написали, н╕би вона сумн╕ва╓ться. Думаю в╕н захоче ╖╖ переконати. Тут уже група спец╕ал╕ст╕в працю╓ з нею ╕ оч╕ку╓ дзв╕нка, - в╕драпортував Вал╓ра.


- Ясно, а третього встановили?


- Н╕, ще н╕.


---


Того вечора в╕н ╖й подзвонив ╕ довго вмовляв пройти останн╕й квест. Проте десь п╕сля десяти хвилин розмови кинув трубку.


- Зас╕кли? - з над╕╓ю запитав Магера.


- В╕н телефонував з територ╕╖ Рос╕╖, - розчаровано допов╕в Вал╓ра.


---


На другий день сталася ще страшн╕ша под╕я. Один з учасник╕в "експерименту" виявився п╕дл╕тком з Микола╓ва ╕ вчинив самогубство. З самого ранку до каб╕нету Магери ув╕рвався Барзуляк ╕з заявою.


- Ось! - поклав в╕н заяву на ст╕л начальнику в╕дд╕лу, - Я направив коп╕ю начальнику управл╕ння. Я попереджав, що так╕ загравання погано зак╕нчаться. П╕дпиш╕ть негайно, щоб я не мав б╕льше н╕якого в╕дношення до цього розсл╕дування.


Пот╕м Магеру в╕длучили в╕д справ ╕ було призначено службову перев╕рку.


---


П╕зно ввечер╕ Саша зайшов до каб╕нету Вал╓ри.


- Також сидиш тут?


- Ага. Чув про начальника в╕дд╕лу?


- Н╕.


- Магеру зв╕льнили. Скор╕ше за все, зам╕сть нього поставлять Барзуляка. Той з самого початку тижня допов╕дн╕ начальнику управл╕ння носив.


- От сволота.


- Ага.


- А що по дзв╕нку? Щось нове встановили?


- Ми над╕слали оф╕ц╕йне звернення до рос╕йських колег.


- ╤?


- ╤ нам вв╕чливо в╕дпов╕ли, що н╕чим не можуть допомогти.


- Дума╓ш нас також в╕дсторонять?


- Впевнений. Це лише питання часу.


Олександр прис╕в збоку ╕ в╕дкинувся на спинку кр╕сла. П╕сля недовго╖ паузи, спитав:


- Щось нове з ╕нших областей прислали?


- Х╕ба хлопц╕ з Дн╕пра. Зовс╕м ф╕льм╕в передивилися. Фотографували вс╕х, хто був на похорон╕ ╕ на поминках на дев"ять ╕ сорок дн╕в.


- Ого. Ану показуй.


Вал╓ра клацав фотограф╕╖ одну за другою, але через деякий час зупинився, п╕сля чого промовив:


- Кого ми дуримо. Це к╕нець.


Крем╕нець неохоче перев╕в погляд на стелю, дал╕ "ковзнув" очима по мон╕тору, п╕сля чого аж п╕дскочив на кр╕сл╕.


- Ану зачекай!


- Що, що таке? Що ти побачив?


- Он там, в кут╕!


- Що там?


- Бачиш, там троянда!


- Бачу. Ну ╕ що? Може ╕ не прийнято ╖х носити на могилу як гвоздики, але, можливо, хтось не знав.


- Пам"ята╓ш, ти мен╕ пересилав фотограф╕╖ з ╕нтернету про схож╕ випадки з Рос╕╖?


- Ага.


- Я присягаюся, що бачив на одн╕й з них також одиноку троянду!


- Жарту╓ш?


- Дума╓ш зб╕г?


- Зараз, зараз перев╕римо, - Вал╓ра став переглядати над╕слан╕ ран╕ше фотограф╕╖, - Ось вони. Чорт забирай!


- Я говорив! Коли було зроблене фото з трояндою?


- На дев"ять дн╕в.


Олександр з╕рвався з м╕сця ╕ поб╕г кудись. Через п╕вгодини перетелефонував ╕ стривожено допов╕в:


- На могил╕ Мостово╖ троянда! Я вже дзвонив ╖╖ батьку, н╕хто з родич╕в троянд не приносив. В╕н був тут! Перев╕р вс╕ ав╕а ╕ зал╕зничн╕ квитки в межах десяти дн╕в до Львова, в Дн╕про ╕ Харк╕в по в╕дношенню на дев"ятий день поминок самогубц╕в. Буду за десять хвилин у тебе.


---


Вже з порогу каб╕нету техн╕ка, Саша заявив:


- Я опитав прац╕вник╕в цвинтаря, приходив чолов╕к в с╕рому плащ╕ ╕ капелюс╕. Це в╕н залишив троянду!


- Б╕лети на ав╕арейси замовлен╕ на ╕м"я Сильвестра Род╕онова, громадянина Рос╕йсько╖ федерац╕╖. В╕н прил╕тав сюди р╕вно на дев"ятий день п╕сля похорон╕в.


- У наш╕й баз╕ щось на нього ╓?


- Н╕, н╕чого.


- ╤ що тепер? - знову с╕в на кр╕сло Крем╕нець.


- Ти зна╓ш.


- Що?


- Можливо, тоб╕ в╕дома особа, колишн╕й хлопець яко╖ працював сл╕дчим в Севастопол╕, а зараз працю╓ в Рос╕╖?


- Знову мен╕ Олену тормосити?


- А х╕ба у нас ╓ виб╕р?


- Добре, завтра зайду до не╖.


---


Скачинська була в сво╓му каб╕нет╕, коли туди вв╕йшов Олександр.


- Прив╕т!


- О! Як╕ гост╕! Прив╕т, чим маю завдячувати?


- Мен╕ потр╕бна твоя допомога.


- Знову? А пам"ята╓ш, хтось об╕цяв п╕сля попереднього разу зводити мене в цирк, тод╕ ще ╕нд╕йських слон╕в сюди привозили.


- Ти ж зна╓ш, що я проти насильства над тваринами. Дресирування ╕ все таке...


- Ну-ну, так що хот╕в?


- Мен╕ потр╕бна ╕нформац╕я на Сильвестра Род╕онова, що прожива╓ на даний момент в Рос╕╖.


- Зна╓ш, на цей раз ти так просто не викрутишся. На наступн╕й нед╕л╕ до Львова Барселона прил╕та╓. Зможеш квитки д╕стати?


- Звичайно, не питання.


Вона дзв╕нко розсм╕ялася у в╕дпов╕дь ╕ додала:


- От брехун!


Саша розчаровано опустив погляд ╕ направився до дверей. Коли вже виходив, навздог╕н прозвучало:


- До вечора дан╕ будуть у тебе!


---


Наступного дня, коли Крем╕нець ╖хав на роботу, йому зателефонував Вал╓ра:


- Слухаю!


- Прийшли дан╕. Живе у Кашинському район╕ Тверсько╖ област╕.


- Добре, щось ╓ ц╕каве?


- Ага. З 2003 року працю╓ програм╕стом.


- От ╕ наш фр╕лансер. Я от що подумав: на поминки на дев"ять дн╕в того хлопця з Микола╓ва в╕н же ма╓ бути тут?


- Мав би.


- От там ми його ╕ накри╓мо.


- Добре, поки до зв"язку.


---


Через пару годин Крем╕нця знову турбував недавн╕й сп╕врозмовник. Вал╓ра заб╕г до нього в каб╕нет з парою роздрукованих листк╕в ╕ промовив:


- Читав я от б╕ограф╕ю Род╕онова ╕ н╕як не м╕г зрозум╕ти. Розум╕╓ш, б╕льш╕сть програм╕ст╕в рано почина╓ працювати, а от в╕н зайнявся програмуванням лише в тридцять чотири роки.


- Може ран╕ше працював неоф╕ц╕йно, тим б╕льше в╕н жив у пров╕нц╕╖.


- Можливо, але в мене ╓ краща верс╕я: у 2003 роц╕ в Кашинському район╕ Тверсько╖ област╕ було знайдено труп чолов╕ка з пон╕веченим до невп╕знання обличчям. Припускали, що на нього напав ведм╕дь.


- ╤?


- При ньому дивовижним чином був паспорт.


- Чий?


- Громадянина Укра╖ни, уродженця Херсонщини, Артура Абрамова.


- У нас ╓ щось на нього?


- Присядь. ╢, це не те слово. Мат╕р - колишня модель, померла в╕д передозування наркотиками в тридцять п"ять рок╕в. Батько - нев╕домий. Абрамов встиг "засв╕титися" трич╕: першого разу в╕н напав на сус╕дку через крики немовляти, а вже через р╕к пор╕зав ножем свою подругу, п╕сля того як вона заявила, що в них буде дитина. За це в╕н отримав р╕к умовного покарання ╕ ще через р╕к його затримали з п╕дозрою в тому, що в╕н хот╕в скинути п╕дл╕тка з даху дев"ятиповерх╕вки. На цей раз в╕н вир╕шив втекти ╕ в 2002 роц╕ пере╖хав до Рос╕╖. А працював в╕н тут програм╕стом.


- От ╕ наш "герой". Хороше перевт╕лення. Слухай, а його колишня подруга ще дос╕ прожива╓ в Херсон╕?


- Зараз перев╕рю. Ага. Прописка херсонська.


- Там же в╕д Микола╓ва рукою подати. Думаю, що встигну ще за╖хати перед тим, як ми зробимо зас╕дку на могил╕ самогубця.


- Я вже б╕лети замовив, - посм╕хнувся Вал╓ра.


---


Дочекавшись поки хтось вийде з п╕д"╖зду, Саша люб"язно притримав двер╕ ╕ попрямував на трет╕й поверх. Знайшовши потр╕бний номер на дверях, натиснув на дзв╕нок. Йому в╕дчинила ж╕нка:


- Ви Дан╕ела Абрамова?


- Н╕, уже як рок╕в десять Дан╕ела Долженкова.


- Вам щось в╕домо про Артура? Можливо в╕н якось виходив на зв"язок?


- Н╕. Пок╕йники мене не турбують.


- А хтось з його родич╕в?


- ╢дину, кого я знала, це була його мат╕р. Вона також лежить в могил╕ тут недалеко, на цвинтар╕.


- Можливо хтось ту могилу нав╕ду╓?


Ж╕нка на хвилину замислилася.


- Зна╓те, я там буваю не часто, але бачила там кв╕ти.


- Як╕ кв╕ти?


- Троянди.


- Не зна╓те, хто ╖х туди приносить?


- Чому ж не знаю, знаю. Коли вона була ще живою то товаришувала з одною ж╕нкою. Б╕льше кр╕м не╖ н╕кому.


- Не п╕дкажете, де можна ╖╖ знайти?


- Вона ран╕ше жила на вулиц╕ Фрунзе, одинадцять, квартира ш╕сть. Там старий такий будинок.


- А це далеко зв╕дси?


- К╕нцева восьмого тролейбуса. Там, на м╕сц╕, п╕дкажуть.


- Дякую!


---


Перед Крем╕нцем стояв старий, триповерховий будинок з червоно╖ цегли. Двер╕ в п╕д"╖зд були в╕дчиненими, а шостий номер був першим на другому поверс╕.


Двер╕ в╕дчинила старша ж╕ночка:


- Ви щось хот╕ли?


- Вибачте за нетактовн╕сть, але це ви приносите троянди на могилу Кр╕ст╕ни Абрамово╖?


Та, недовго думаючи, в╕дпов╕ла:


- Так, я.


Бачачи як Саша стара╓ться п╕д╕брати слова, вона спок╕йно додала:


- Заходьте, бачу у нас буде довга розмова.


Запросивши його за ст╕л, вона налила йому чаю ╕ принесла цукерничку з ложечкою. П╕сля того с╕ла навпроти ╕ запалила цигарку.


- Ви ж не проти?


- Н╕.


- Добре. Так що вас ц╕кавить?


- Чому ви носите саме троянди?


Вона посм╕хнулася ╕ стала розпов╕дати:


- Кр╕ст╕ну я знала давно. Ми були з нею найкращими подругами. Пот╕м вона закохалася ╕ через деякий час на св╕т з"явився Артур. Хороший був хлопчик. Але батько його був, перепрошую за слово, тим ще кретином. Покинув в╕н ╖х. Артур був на нього дуже схожий, ну прямо коп╕я. Та Кр╕ст╕на у в╕дпов╕дь зненавид╕ла його батька ╕ кожен раз коли малий п╕дб╕гав до мами ╕ просився на руки, вона в╕дверталася в╕д нього. Не могла вона простити, нав╕ть сину. Так ╕ не витерп╕ла та одного разу п╕шла в╕д нас п╕сля передозування наркотиками. Чому троянди?


- Ага.


- Батько Кр╕ст╕ни був сад╕вником. Я вже не пам"ятаю точно, але була притча, в як╕й ангел спустився з небес ╕ попередив городян, щоб т╕ пом╕тили кров"ю ягнят двер╕ сво╖х дом╕вок. Це було знаком для того, щоб злий дух ╖х не ч╕пав. Так от, ╖╖ батько говорив, що троянда - це найпрекрасн╕ше твор╕ння Бога. ╤ якщо хтось на дев"ятий день п╕сля смерт╕, коли Бог вир╕шу╓ долю душ╕ померлого, поставить на його могилу троянду, то яким би гр╕шником не був пок╕йний, розчулений Бог його пробачить ╕ в╕н спасеться та попаде до раю. Кр╕ст╕на не була праведною ж╕нкою, але ╕ троянд я наскладала вже чимало. Кожен тиждень приношу.


---


Уже з ноч╕ сид╕ли в машин╕ прикриття Саша з групою м╕сцевих пол╕цейських. Дев"ятий день доб╕гав свого к╕нця, коли б╕ля входу на кладовище показалася постать в плащ╕ ╕ трояндою в руках. Перед очима у Олександра проб╕гли спогади про батька Св╕тлани Мостово╖ ╕ в╕н уже не пам"ятав, як вискочив з авто та поб╕г до могили, як повалив на землю такого довгожданого гостя ╕ затримав його.


---


Доставили Абрамова у Льв╕в. Крем╕нець особисто супроводжував перем╕щення конвою.


П╕сля виснажливого ╕ безрезультатного дев"ятигодинного допиту п╕дозрюваного, Кременя викликав до себе начальник управл╕ння.


- Як╕ у вас докази його причетност╕, кр╕м того, що в╕н ставив троянди на могили жертв?


- В╕н п╕дробив сво╖ документи, можна зробити експертизу ДНК останк╕в його матер╕ ╕ довести це.


- За п╕дробку документ╕в йому св╕тить штраф до п"ятдесяти неоподатковуваних м╕н╕мум╕в доход╕в громадян, або арешт на строк до шести м╕сяц╕в, або обмеження вол╕ на строк до двох рок╕в. А з хорошим адвокатом, якого даний громадянин Рос╕йсько╖ федерац╕╖ зможе соб╕ дозволити, у нас будуть шанси максимум на штраф. Тим б╕льше у нього п╕дробний рос╕йський паспорт, а не наш, а наш╕ рос╕йськ╕ колеги з нами сп╕впрацювати не будуть, як показувала багаторазова практика. А стар╕ обвинувачення також мало до чого призведуть.


- Я ж говорив Вам, що в╕н не вм╕╓ працювати, - втрутився у розмову Барзуляк, - Це не дисципл╕нований ╕ безв╕дпов╕дальний прац╕вник.


---


Через годину Абрамова в╕дпустили ╕ в╕н направився до Льв╕вського аеропорту. Уже доходячи до терм╕налу посадки на рейс, його там зустр╕в Саша.


В╕н ще раз подивився йому в оч╕ ╕ промовив:


- Вона т╕льки шукала п╕дтримки. ╥й н╕кому було нав╕ть виплакатися, а ти...


Той у в╕дпов╕дь лише заперечив:


- Я не розум╕ю про що ви!


Артур п╕шов показувати св╕й б╕лет ╕ вже практично пройшовши до коридору з виходом на посадку на л╕так, митт╓вий приступ лют╕ спинить його ╕ в╕н, повернувшись, "кине" у в╕дпов╕дь Крем╕нцю:


- Я допом╕г ╖й! Вона тепер в раю!


Пот╕м в╕н повернувся назад ╕ за мить його голову пробила куля, випущена з п╕столета Саш╕.

Пот╕м залунала сирена ╕ Олександр в╕дкинув вб╕к зброю, склав руки за головою та став на кол╕на. До нього вже б╕гла охорона аеропорту.